142 
Carl  Fred.  Kolderup. 
[No.  14 
Det  samme  iiiveau  har  vi,  saa  vidt  jeg’  kan  se,  meget  vel  udviklet 
paa  Jæderen,  hvor  Øyen  har  maalt  høider,  der  varierer  fra  10.7 
(ved  Ogne)  til  15.7  (ved  Obrestad  fyr);  de  fleste  steder  ligger  dog 
høiden  mellem  13  og  14  m.  o.  h.  Paa  Karmøen  har  vi  et  lignende 
niveau  i omtrent  samme  høide.  I Søndhordland  og  yttre  Hardanger 
lindes  et  terrasseniveau  i omtrent  samme  høide,  saaledes  har  Pek- 
STAD  paa  Halsenø  bestemt  høiden  til  12 — 15  m.  og  i Øistesø  til 
12.8  m.  0.  h.  Yed  Enæs  har  Kjerule  i sit  arbeide  „Udsigt  over 
det  sydlige  Norges  geologi“  anført  en  terrasse  i høide  14.7  m.  o.  h., 
og  sandsynligvis  vil  det  samme  terrasseniveau  ved  systematisk  under- 
søgelse  kunne  flndes  paa  flere  steder  i Hardanger.  Men  ogsaa 
nordenfor  Bergensfeltet  flndes  det  tilsvarende  terrasseniveau  vel 
udviklet.  Rekstad  angiver  saaledes,  at  tapesniveauet  repræsenteres 
af  de  udstrakte  flader  i dalbunden  i Førde  i Søndfjord  13 — 14  m. 
0.  h.  Herfra  sænker  det  sig  udover  mod  havet,  saa  at  det  ved 
Haukaas  og  Sandvik  i Kinns  prestegjeld  ligger  10  m.  o.  h.  Læn- 
gere  nord,  ved  Aalesund,  er  høiden  12 — 14  m.  o.  h.  Af  denne 
sammenstilling  af  Rekstads,  Øyens  og  mine  egne  maalinger  synes 
det  at  fremgaa,  at  der  langs  vor  vestkyst  flndes  et  vel  udviklet 
terrasseniveau  i høider  fra  ca.  11 — 15  m.  o.  h.  Det  synes  rimeligt 
at  antagc,  at  dette  niveau  markerer  strandlinjens  høide  under  den 
saakaldte  tapes-littorinasænkning,  der  fandt  sted  i begyndelsen  af  den 
postglaciale  tid. 
Rekstad  har  antaget,  at  tapesniveauet,  som  han  kakler  det, 
paa  Halsenøen  og  i yttre  Hardanger  skulde  ligge  i høider  fra  20 
— 25  m.  0.  h.  Saa  vidt  jeg  kan  se,  synes  denne  antagelse  at  baseres 
paa  fossilfundet  ved  Sjo  paa  Halsenø.  Rekstad  fandt  her  i en 
myr,  der  ligger  4 — 5 m.  o.  h.,  under  et  omtrent  0.5  m.  mægtigt 
dække  af  myr,  en  skjælmergel,  hvori  der  var  følgende  arter: 
a. 
Saxicava  pholadis,  Lin 
, 0—75 
m. 
a. 
Mya  truncata,  Lin 
0—95 
b. 
Liicina  horealis,  Lin 
0—115 
1. 
JDosinia  exoleta,  Lin 
0—75 
b. 
Solen  ensis,  Lin 
0—20 
b. 
Axinus  ftexuosis,  Mont 
20—850 
1. 
Corhula  gibba,  Ølivi 
10—190 
1. 
Lævicarclium  norvegicum,  Spengl  . 
10—95 
b. 
Cardium  fasciatum,  Mont 
20—340 
b. 
Gibbula  cineraria,  Lin 
0—115 
J? 
