144 
Carl  Fred.  Kolderup. 
[No.  14 
afhanclling’  gjør  opmerksom  paa,  har  fundet  axinus  fiexuosus  holt 
op  til  kun  8 meters  dyb.  Mine  kolleger  Appelløf  og-  Gkieg  har 
fundet  begge  de  her  omtalte  arter  op  til  10  meters  dyb.  Der  kan 
saaledes  ikke  være  nogen  nødvendighed  for  at  antage,  at  denne 
fauna  maa  have  levet  paa  et  dyb  af  mindst  20  m.,  og  at  som  følge 
deraf  tapestidens  strandlinje  maatte  ligge  ca.  24  m.  o.  h.  paa 
Halsenø. 
Man  kunde  da  med  større  grund  anføre,  ostræabanken  ved 
Hop,  som  senere  skal  beskrives,  og  som  ligger  i en  høide  af  12 
m.  0.  h.,  som  støtte  for  antagelsen  om,  at  tapestidens  strandlinje 
laa  ca.  20  m.  o.  h.  Jeg  har  i denne  banke  fundet  følgende  arter: 
Ostræa  ecliilis,  mytilus  ednlis,  mytilus  modiolus,  astarte  elliptica, 
tapes  pnUastra,  macoma  calcaria^  mya  trimcata,  saxicava  pholadis, 
yibhula  cineraria,  littorina  littorea,  Uttorina  rudis,  bittium  reticu- 
latum  og  nassa  reticulata.  Det  overveiende  antal  af  disse  arter 
kan  leve  helt  op  til  fjæren;  kun  astarte  elliptica  danner  her  en 
undtagelse,  idet  den  ikke  gaar  høiere  op  end  til  10  m.  under  havets 
overflade.  Naar  vi  undtager  littorina  rudis,  hvoraf  der  kun  er  et 
eneste  eksemplar,  er  littorina  littorea  den  art,  som  holder  sig  næ.r- 
mest  overfladen,  idet  den  ikke  pleier  at  leve  i masser  som  her  paa 
større  dyb  end  6 m.  Den  heromtalte  fauna  maa  da  have  levet 
paa  et  dyb  af  ca.  6 m.  og  skulde  vel  da  nærmest  henregnes  til 
terrasseniveauet  i ca.  20  meters  høide. 
Hvad  nu  faunaen  i banken  ved  Hop  angaar,  saa  minder  den 
bl.  a.  ved  sin  rigdom  paa  ostræa  edulis,  mytilus  edulis  og  littorina 
littorea  om  de  banker,  som  Beøggee  i sit  store  arbeide:  „0m  de 
senglaciale  og  postglaciale  niveauforandringer  i Kristianiafeltet“  har 
betegnet  som  øvre  ostræabanker.  Men  der  behøver  selvfølgelig 
ikke  at  være  nogen  nødvendighed  for,  at  ostræabankerne  ved  Bergen 
skulde  være  samtidige  med  ostræabankerne  ved  Kristiania.  Det  er 
kanske  lige  saa  sandsynligt,  at  ostræa  edulis  er  vandret  ind  tid- 
ligere til  Bergensfeltet  end  til  Kristianiafeltet.  Ostræabanken  ved 
Hop  er  saaledes  heller  ikke  noget  bevis  for,  at  tapestidens  strand- 
linje har  ligget  i en  høide  af  ca.  20  m.  o.  h. 
Forekomsterne  ved  Austevaag  og  Krabbepollen  paa  nordsiden 
af  Tysnes,  som  begge  nu  danner  smale  eid,  der  forbinder  større  og 
mindre  holmer  med  hinanden,  og  som  ved  høiere  vandstand  har 
ligget  i strømløb,  kan  neppe  heller  anføres  som  bevis  for,  at  havet, 
den  gang  vort  land  befandt  sig  i tapes-littorinasænkningen,  stod  ved 
det  niveau,  som  betegnes  af  terrasserne  i høide  omtrent  20  m.  o.  h. 
