1907]  Bergensfeltet  og  tilstodende  traktev  i senglacial  og  postglacial  tid.  157 
førtes,  ca.  1 m.  Paa  disse  to  steder  fik  han  følg-ende  profiler: 
Ca.  35  m.  ind  fra  fjæren: 
30  cm.  muldjord. 
5 „ brun  sand. 
20  „ fin  graa  sand. 
25  „ lerholdig  graa  sand,  hvori  fandtes  skjæJ  (mange  ekspl.  dlpecten 
islandicus). 
35  „ blaaler  omtrent  uden  skjæl. 
Derunder  brun  sand  og  ler,  der  ikke  blev  gjennemgravet. 
Ca.  2 meter  længer  ind  fra  fjæren  i linje  med  første  gravning; 
15  cm.  muld. 
6 „ brun  sand. 
ca.  1 m.  { 30  „ graa  fin  sand  med  skjæl  (mange  ekspl.  af  cy- 
prina  islandica). 
Sandbl.  ler  med  mange  ekspl.  af  pecten  islandicus. 
(Det  sidste  er  ikke  gjennemgravet). 
Fra  de  to  underste  lag  i sidste  profil  indsamledes  der  3 kasser 
med  skjælførende  materiale,  hvoraf  jeg  har  udvasket  talrige  skjæl. 
Først  anføres  de  skjæl,  jeg  har  fundet  i det  undre  lag,  der  i den 
tabellariske  oversigt  over  de  fundne  postglaciale  mollusker  er  be- 
tegnet som  „ Hosanger  I“,  og  dernæst  meddeles,  hvilke  skjæl  der 
er  fundet  i den  overliggende  30  cm.  mægtige  graa  fine  sand.  («Hos- 
anger 11“  i oversigten). 
Ved  det  første  øiekast  faar  man  indtryk  af,  at  der  er  ikke  saa 
liden  forskjel  i faunistisk  henseende  paa  de  to  lag,  idet  man  i undre 
lag  ser  talrige  rester  af  pecten  islandicus,  mens  man  i det  øvre 
lag  mangler  denne,  men  til  gjengjæld  linder  talrige  eksemplarer  af 
cyprina  islandica,  dosinia  lincta  o.  fl.  Hvis  man  imidlertid  under- 
søger  forekomsterne  nærmere,  vil  man  se,  at  der  er  en  hel  del  for- 
mer, som  er  fælles  for  begge,  saa  at  nogen  større  tidsforskjel  mel- 
lem  disse  to  lag,  der  uden  tvil  begge  er  postglaciale,  kan  der  ikke 
godt  være.  I god  overensstemmelse  hermed  viser  ogsaa  de  to  fore- 
komster saa  nogenlunde  den  samme  procent  af  lusitanisk  boreale 
former.  Beregner  man  efter  Beøggees  metode,  faar  man  færre 
arktiske  former  i det  øverste  lag;  ogsaa  efter  min  beregning  kom- 
mer man  til  samme  resultat,  det  øvre  lag  indeholder  en  mindre  pro- 
cent af  arktisk  boreale  former  end  det  undre. 
Naar  pecten  islandicus  optræder  i saa  stor  mængde  i det  undre 
lag,  mens  den  mangler  i det  øvre,  kan  altsaa  ikke  granden  være 
