1907]  Bergensfeltet  og  tilstødende  trakter  i senglacial  og  postglacial  tid.  205 
plarer  fra  Bergensfj ordene.  Et  lignende  forhold  haves  fra  Kristia- 
niafj orden.  Beøgger  angiver  saaledes,  at  den  i tapesafleiringerne 
fandtes  ret  hyppig  ialfald  i Langesundsfj ordens  og  Skienselvens 
nærmeste  omgivelser,  mens  den  i slutningen  af  postglacial  eller 
maaske  i recent  tid  forsvandt  fra  landets  sydøstlige  kyster.  At  den 
ialfald  i tapestidens  varmere  afsnit  har  været  meget  mere  udbredt 
end  nu,  derfor  taler  dens  optræden  i den  af  mig  undersøgte  hanke 
fra  Kabelvaag,  hvor  macoma  fahula  fandtes  i store  mængder  og  var 
en  af  de  aller  hyppigste  arter,  saaledes  som  det  vil  sees  af  min 
senere  beskrivelse  af  banken.  I Lofoten  forekommer  den  endnn 
levende,  den  er  saaledes  ved  Skraaven  fundet  af  M.  Saes  og  G. 
0.  Saes. 
Macoma  tenuis,  da  Costa,  har  jeg  fundet  i 5 af  Bergensfel- 
tets  banker;  nu  betegnes  den  som  temmelig  almindelig  i Bergens- 
fjordene.  I Kristianiafeltets  postglaciale  afleiringer  var  den  ialfald 
ikke  fundet,  da  Beøggee  skrev  sit  store  arbeide  om  niveauforan- 
dringerne.  Nu  lindes  den  i Kristianiafjorden,  men  er  ikke  saa 
hyppig  som  ved  Bergen.  G.  0.  Saes  anfører,  at  den  i vor  tid 
er  fnnden  helt  op  til  Øxfjord  i Finmarken. 
Tellina  pusilla,  Phil.,  har  jeg  kun  fundet  i Mobergbanken ; 
den  er  ogsaa  i nutiden  sjelden  i Bergensfj ordene.  Den  optræder 
imidlertid  adskillig  længere  mod  nord,  idet  den  af  Saes  er  fundet 
ved  Brettesnes  i Lofoten.  Den  er  sjelden  i den  nuværende  Kristi- 
aniafjord  og  er  ifølge  Beøgger  ikke  fundet  i Kristianiafeltets  post- 
glaciale afleiringer.  Foruden  i Mobergbanken  i Bergensfeltet  har 
jeg  ogsaa  fundet  nogle  faa  eksemplarer  af  den  i banken  ved  Kabel- 
vaag. Den  maa  altsaa  allerede  i tapestidens  varmeste  afsnit  være 
indvandret  til  vort  land  og  være  kommet  saa  langt  nordover  som 
til  Lofoten.  Jeg  nævner  dette  her,  fordi  Brøgger  i sin  tid  paa 
grundlag  af  det  da  foreliggende  materiale  angaaende  artens  udbre- 
delse  fandt  at  maatte  udtale:  „Da  arten  er  en  udpræget  littoral- 
form  og  alligevel  aldrig  er  fundet  i norske  postglaciale  afleiringer, 
lige  saa  lidt  som  i danske  eller  svenske,  og  da  arten  har  saa  pas 
størrelse  (9  mm.),  at  den  neppe  vilde  være  overseet,  om  den  virkelig 
forekom  i vore  postglaciale  skjælbanker,  maa  det  ansees  sandsynligt, 
at  den  først  er  indvandret  i recent  tid,  efter  at  landet  var  hævet 
til  samme  høide  som  nu.“ 
Solen  ensis,  Lin.,  der  af  Friele  angives  at  være  almindelig  i 
Bergensfjordene  nu,  har  jeg  fundet  i to  af  lagene  i Olaf  Kyrres 
gade  i Bergen  samt  ved  Fane. 
