Rutevæv. 



N 



orsk vævkunst har hittil praktisk talt kun været behandlet 

 i to plancheverker, utgit av Kristiania Kunstindustrimuseum med 

 tekst av H. Grosch: „ Gamle norske tæpper" (Berlin 1889) og 

 „Gamle norske billedtæpper" (Berlin 1901). x ) I det førstnævnte 

 verk omtales rutevæven saaledes: 



„Mest Opmerksomhed fortjener de i Hardanger og omliggende 

 Distrikter endnu forekommende saakaldte Dokaaklær. Mønstrene 

 er altid sammensat af større og mindre Ruder, Stjerner og Firkanter, 

 ofte atter fyldte af nye Kombinationer og Former i stærke Kontrast- 

 farver eller saaledes fordelte over Fladen, at Indtrykket blir fuld- 

 stændig kaleidoskopisk, Pl. VI tilvenstre, Pl. IX. De mange 

 eiendommelige Sammenstillinger synes at pege hen paa en ældre 

 Tradition, en Formodning, som det imidlertid hidtil ikke er lykkes 

 at flnde nogen bestemt Bekræftelse paa. Udførelsen sker paa den 

 Maacle, at Væversken fra neden af omhyggelig med Fingrene ind- 

 fletter Traad for Traad (Dokker, hvoraf Benævnelsen) i den lodret 

 udspændte Rending, og derefter fra Tid til anden slaar dem fast 

 sammen med et korttandet, kamlignende Træinstrument. Denne 

 Teknik, der er yderst møisommelig og sen, men vistnok den eneste, 

 hvori disse Mønstre kan udføres, udøves virkelig endnu af Enkelte, 

 men vil sikkerlig, hvis der ikke træffes Foranstaltninger til at bevare 

 den. ogsaa snart være uddød." 



Dette er det eneste som hittil har været publicert om rute- 

 væven. Kristofer Visted omtaler saaledes ikke den egentlige rute- 



x ) Desuten maa nævnes Harry Fetts avhandling: „ Gammel norsk billecl- 

 vævning" (Ab. 1901, s. 330). Dertil kommer nu iaar (1913) første hefte av H. 

 Grosch: „Gammel norsk vævknnst", utgit av Kristiania Kunstindustrimuseum. 



