Einar Lexow. [Nr. 2 



men forekommer i de samme farver som rosen kan opvise. Gult 

 og- hvitt er uforanderlig bundfarve. Som vi ser iagttages her den 

 samme regel for farvearrangementet som i heraldiken, „ enten farve 

 paa metal eller metal paa farve", d. v. s. at de mørkere farver 

 aldrig maa faa stilles tæt sammen, men altid maa skilles ved de 

 lyse farver (guid og sølv, her gult og hvitt). 



Dette motiv er altsaa det herskende paa de gamle tepper. 

 Det vil imidlertid ikke si, at de alle er nøiagtig ensartet. Vistnok 

 er farverne altid de samme og som sagt dette motiv uforanderlig, 

 men vi tinder imidlertid flere variationer av rosernes indbyrdes 

 arrangement. Disse falder i det væsentlige i to grupper: aaklær, 

 der er helt mønstret med roser, i ottekanter, oftest med et litet 

 rutemotiv indimellem (fig. l) 1 ) og aaklær, hvor roserne er placert 

 mellem forskjellige horizontale og vertikale border (pl. I). Begge 

 disse former forekommer om hinanden over hele Vestlandet, saaledes 

 eier Bergens Museum eksempler paa aaklær av gruppe 1 fra Sønd- 

 mør, Nordfjord, Søndfjord, Sogn, Nordhordland og Søndhordland, 

 oftest med 9 roser, av og til med 16. En særegen form, hvor 

 ottekantene er horizontalt forbundne med tre rette striper, tindes i 

 tire eksemplarer; av disse er de tre fra Søndmør og den ene fra 

 Nordfjord, saa man kan muligens i dette aaklæ se en særegen 

 søndmørsk utformning av roseteppet (fig. 2). Gruppe 2 fordeler 

 sig ogsaa omtrent over de samme bygder, forekommer saaledes i 

 Søndfjord, Nordhordland og Søndhordland samt i senere eksemplarer 

 i Stavanger amt. Som man vil se, forekommer intet roseteppe fra 

 Hardanger og Voss, likesom det kun i et par eksemplarer fore- 

 findes fra Sogn. Man skulde derfor muligens kunne anta, at de 

 indre fjordbygder i ældre tid har hat en anden type. For denne 

 antagelse taler ogsaa den omstændighet, at den rødviolette farve, 

 som forekommer i alle disse aaklær, ikke er anvendt i de senere 

 aaklær, som vi kjender fra disse bygder. Dette synes at vise, at 

 aaklær med denne farve, og altsaa hele roseteppegruppen, er eien- 

 dommelig for de ytre kystdistrikter. — Men mot denne antagelse 

 taler paa den anden side flere omstændigheter. For det første kan 

 der ikke paavises nogen anden tidlig gruppe for de indre bygder, 

 og for det andet forekommer rosen i noget ændret skikkelse i tal- 

 rike eksemplarer av de senere lokalgrupper fra disse bygder, saa- 

 ledes er den specielt et meget yndet motiv i den særprægede 



x ) Hvor intet andet er anført tilhører aaklærne Bergens Museum. 



