1914] Gammel vestlandsk vævkuust. 13 



ældre Jernalders „Hagekors"; bruges især i Bagværk, Kringler"; 

 ordet opgives at være brukelig i Søndhordland. Ogsaa i ældre 

 dansk forekommer ordet (se Kalkak: Ordbog til det ældre danske 

 sprog), mens det derimot ikke har været mig mulig at finde det i 

 oldnorske lexica. Schive 1 ) anvender betegnelsen paa en triskele, 

 der forekommer paa Ham LI Haardraades mynter og nævner, at den 

 har den ,,symbolske Betydning af Treenigheden", uten dog at omtale, 

 hvorfra han har faat navnet. Da ordet imidlertid i Sogn skal be- 

 tegne den figur, vi her skal behandle, og dette stemmer bedre med 

 -Aasen og Ross, antar jeg, at Schives bruk av ordet beror paa en 

 misforstaaelse. Ordets etymologiske betydning kjendes ikke; muli- 

 gens kan første led avledes av folkenavnet ,.valir", hvormed Valland, 

 de „vælskes" land er sammensat. 2 ) 



Valknuten er et gammelt magisk tegn; det forekommer saa- 

 ledes paa forskjellige gjenstande av merovingisk oprindelse 3 ) og paa 

 nordiske bracteater fra folkevandringstiden. 4 ) I norsk folkekunst 

 forekommer det hyppig indskaaret paa skrin, dører og lignende; 

 sandsynligvis tænktes tegnet at beskytte mot onde magter. I al- 

 mindelighet er valknutens løkker runde; i rutevæven er den blit 

 tilpasset efter tekniken, saa alle linjer er blit rette. 



Paa Sognetepperne forekommer som sagt denne valknute ofte. 

 t)et interessante er imidlertid, at motivet her har gjennemgaat en 

 længere utvikling, som vi nu skal følge. I sin rene form forekom- 

 mer det paa flere aaklær, saaledes paa fig. 6, fig. 17 og fig. 18, 

 paa det sidste kombinert med stjernemotivet. Fordoblet finder vi 

 det paa fig. 19, et aaklæ der synes at være temmelig gammelt, og 

 som endnu ikke har de andre eiendommeligheter, der ellers præger 

 Sognetepperne. Og endelig finder vi det utviklet til en meget kom- 

 plicert knute paa fig. 20; dette aaklæ kjendes, likesom de fleste 

 andre utformninger av motivet, i flere let varierte eksemplarer; det 

 repræsenterer slutresultatet av motivets utvikling i én retning. Men 

 det har ogsaa undergaat en anden utvikling. Valknuten forekommer 

 nemlig ogsaa i en form som vi ser paa fig. 21, hvor hjørneløkkerne 

 er opløst; ogsaa her er det kombinert med stjernemotivet som paa 

 fio-. 18. Denne form av valknuten kombineres saa med det tidligere 



a ) .,Norges Mynter i Middelalderen" (Kr.a 1865), s. 25. 



2 ) Ifølge velvillig meddelelse fra br. professor Magnus Olsen. 



3 ) Moreau: „Albnm Caranda" (1873—89) I, pl. XXVII (2), pl. 17 N^e 

 Serie (1), pl. 62 Nelle Serie (3). 



4 ) „ Atlas for nordisk oldkyndighed" (Kbh. 1857), Tab. VII, 130. 



