14 Einar Lexow. [Nr. 2 



omtalte geometriske forenklede liljekors til den figur, som av bøn- 

 derne faat navnet „nikross" (fig. 22). Oftest forekommer imidlertid 

 nikrosset i en form, hvor liljekorset er opløst, saaledes at lilje- 

 armene danner utløpere fra valknuten og ikke er sammenbundet paa 

 midten. Dette motiv forekommer meget ofte i en stor rute midt 

 paa aaklædet, saaledes som fig. 23 viser. Hvorledes dette motiv i 

 nyere tid er blit mishandlet, viser fig. 24, et aaklæ datert 1875. 

 Dette er slutresultatet av valknutens utvikling i en anden retning. 

 Men endnu et tredje motiv synes at ha sit utgangspunkt i val- 

 knuten; det er „nirosen" (fig. 25). Det er høist sandsynlig, at dette 

 motiv er en variation av nikrosset; paa anden maate lar det sig van- 

 skelig forklare. 1 ) Liljekorset er jo helt tydelig, mens derimot val- 

 knuten er blit opløst og nu danner to armer paa liljekorset. Det 

 hænder ogsaa, at alle forbindelseslinjer er sløifet, saaledes at det ikke 

 længer er mulig at se nogen sammenhæng med de oprindelige motiver. 

 Eller man linder motivet forenklet, saa der kun er fire roser tilbake. 

 Denne utvikling er som sagt specielt knyttet til Sogn. Av 2 

 aaklær med den enkle valknute som bord er 1 fra Sogn, 1 fra 

 ukjendt sted. Av 3 aaklær med den enkle valknute kombinert 

 med stjernen er 1 fra Sogn, 1 fra ukjendt sted og 1 i noget variert 

 form fra Nordfjord. Den dobbelte valknute forekommer kun paa 



1 aaklæ, fra ukjendt sted, mens den mangedoblede forekommer paa 



2 aaklær, begge fra Sogn. Den opløste valknute kjendes kun fra 

 1 aaklæ, der ogsaa er fra Sogn. Av nikrossteppet eier Bergens 

 Museum 7 eksemplarer, av hvilke 2 er fra Sogn, 1 fra Søndfjord, 

 1 fra Nordhordland og 3 fra ukjendt sted, mens niroseteppet lindes 

 i 10 eksemplarer, av hvilke 4 er fra Sogn og 6 fra ukjendt sted. 

 Endelig lindes der 1 aaklæ fra ukjendt sted, der viser „firrosen". 



- Det vil si, at av disse aaklær er 41 % fra Sogn, og 11 % 

 fra nabodistrikterne, mens 48 % er fra ukjendt sted. 



Om Sognegruppen volder visse vanskeligheter, saa er til gjen- 

 gjæld den næste gruppe, Nordhordland, desto lettere at bestemme 



*) Jeg er senere blit opmerksom paa, at G. J. son Karlijj i sin avhandling 

 om skaansk tekstilkunst i Svenska Slojdforeningens Tidskrifts første kvartals- 

 hefte for 1914 forklarer dette motiv som utviklet av „verdenstræet" (s. 1 1 og 12). 

 Imidlertid savner vi i vort vestlandske materiale helt de utviklingsstadier som 

 Kårlin mener at kunne paavise, saa hans forklaring av motivet ikke helt strækker 

 til for os. Den omstændighet, at nirosen ogsaa er almindelig i Skaane, gjør det 

 imidlertid vanskelig at opfatte den som utviklet selvstændig i Sogn. Hvor den 

 fælles kilde er at søke for den sognske og skaanske nirose, tør jeg for øieblikket 

 ikke ha nogen mening om. 



