24 Einar Lexow. [Nr. 2 



meget sterkere ; enkelte sene eksemplarer viser de oprindelige farver 

 vel bevaret. Det er imidlertid ingen tvil om, at de snarere har 

 vundet end tapt paa denne blekning. De oprindelige farver har 

 staat daarlig sammen, idet aaklærne har været behersket av sam- 

 menstillingen rødviolet - gult, der ikke er meget heldig. Et typisk, 

 noget bleknet eksemplar er gjengit som planehe I. 



Hardangerteppet virker derimot udmerket. Rolig og smaa- 

 mønstret, som det er, gjør det et overordentlig kultivert indtryk. 

 Farverne staar udmerket til hinanden; det røde og gule passer 

 sammen; sort og hvitt gjør det hele livligere uten at gjøre det 

 broget; naar blaat eller grønt forekommer, er de meget diskret anvendt. 



Vestlandsfarverne har i det hele udmerket dekorativ virkning. 

 Som nævnt er de ogsaa cle dominerende i Sogn. Her trær dog 

 blaat mere i forgrunden, en farve, der staar udmerket baade til 

 det røde og det gule. Sammenstillingen blaat — rødt- gult staar jo 

 imidlertid i fare for at bli broget, hvis ikke en av dem underord- 

 nes. Og det er skeet i Sognetæppet, idet det gule oftest er meget 

 diskret placert, hvor det blaa er kommet til. Selvfølgelig har 

 ogsaa farvernes blekning gjort sit til at stemme dem sammen; et 

 ganske ferskt Sogneteppe vilde neppe virke saa godt som et gam- 

 melt. Men hvad der gir Sognetepperne speciel interesse er de 

 kraftige og fantasifulde mønstre. Der er her en avveksling og en 

 rigdom som i intet andet Vestlandsdistrikt. Jeg nævner det store 

 stjernemønster (fig. 11), det mindre og noget omformede stjerne- 

 mønster (fig. 12), „hodnrose og kollerose" (fig. 14), „jomfruliljen ,; 

 (fig. 15), det uforstaalige mønster med liljekorset (fig. 16), der spe- 

 cielt maa fremhæves som et overordentlig dekorativt aaklæ, stjer- 

 ner med valknute (fig. 18), den mangedoblede valknute (fig. 20), og 

 „nirosen" (fig. 25). 



Nordhordland har derimot sin styrke i farverne, idet aaklærne 

 der med sine smale border ellers er temmelig ensartet. Blandt 

 farverne er rødviolet og blaat dominerende i mange aaklær (planehe II), 

 mens andre viser en varmere farveskala. Næsten altid er farverne 

 vel avstemte mot hinanden, hvad der forresten delvis skyldes efter- 

 blekningen. Ved en utstilling av det her behandlede materiale, 

 som Bergens Museum avholdt høsten 1913, var disse tepper hængt 

 paa to lange vægger; paa den ene var samlet de kolde, paa den 

 anden de varme farver, og især den sidste virket eiendommelig og 

 fremmedartet, næsten orientalsk, langt mindre norsk end f. eks. 

 Sogn og Hardanger. 



