1-J. Magnus Olsen. [Nr. 4 



pronomenet viste hen, likesom i den ovenfor nævnte paakaldelse av Odin 

 før slaget. Imidlertid vilde en tals formen her gjøre vanskelighet, da 

 diserne ellers pleier at optræ flokvis, 1 ) og dertil kommer saa, som 

 allerede antydet, det betænkelige i at anta et urnordisk verbum *fi(j)on. 



Da jeg saaledes intet kan gjøre ut av nidskriftens 7 første runer 

 under forutsætning av, at dette avsnit indeholdet helt eller delvis 

 fuldstændig skrevne ord med sproglig mening, har for mig en anden 

 mulighet naturlig maattet trænge sig i forgrunden, nemlig at runerne 

 d*[*?]fiof>i skal opfattes som magiske runer. Ogsaa ellers 

 haves eksempler paa, at magiske runer kan komme til at danne en 

 bokstavforbindelse, som kan uttales. Der gives jo flere tilfælder, 

 hvor runeforskerne endog har været i tvil om der skal læses magiske 

 runer eller likefrem skrevne ord med sproglig mening (jfr. åtti 

 paa vævspjeldet fra Lund og atyiø paa Veile-øksen). 2 ) 



Mens Gjersvik-indskriftens begyndelse, saavidt jeg kan se, intet 

 sikkert bringer hverken for sproghistorien eller kulturhistorien, 

 knytter der sig en ikke ringe interesse til det andet avsnit, som 

 bestaar av 10 f-runer. 



Allerede tidligere har jeg mindet om den sikkert magiske rune- 

 indskrift fra Fløksand i Alversund (Nordhordland), som likeledes 

 er indridset paa en „kjøtkniv". Denne indskrift bestaar av 10 — 

 ti — runer, nemlig ordene lina laukaR „lin (og) løg", rimeligvis 

 hovedordene i en trylleformular, og den magiske rune £ a (an- 

 tagelig at opfatte som begyndelsesrunen i det tryllekraftige ord alu). 

 Her synes 10-tallet at være tilsigtet. I anledning av Fløksand- 

 indskriften har jeg (Bergens museums aarbok 1909 nr. 7, s. 36 ff.) 

 mindet om en anden magisk runeindskrift fra urnordisk tid, nemlig 

 Valby-amulettens 10 runer wtør Afunf>, „mot avind", fulgt av en 

 magisk A-rune i en linje for sig. Fremdeles har jeg til sammen- 

 ligning anført et vers av Egil Skallagrimsson, hvori denne ved 

 ordene tin launstafi (akk.) „ti lønstave" hentyder til en magisk rune- 

 indskrift paa et tdlJcn (flskegjelle eller hvalbarde), som hadde paa- 

 ført en ung pike en lang tærende sygdom. 



Der kjendes saaledes tre runeindskrifter — derav to bevarte 

 urnordiske og én, som kun er antydet i et skaldevers — , hvori 

 10-tallet synes at spille en rolle. Da nu disse tre runeindskrifter 



J ) Disarsalr og Vanadis tør man her neppe paaberope sig. 

 2 ) Se bl. a. mit skrift „Tryllerunerne paa et vævspjeld fra Lund i Skaane" 

 (Christiania Vid.-Selsk. Forhandl. 1908, nr. 7) s. 5 ff., 12 ff. 



