1914 — 15] En nidskrift med ældre runer fra Gjersvik, Søndhordland. 15 



aabenbart har staat hinanden nær med hensyn til indhold og" be- 

 stemmelse, har jeg 1 paa grundlag av dem søkt at utdra almindelige 

 love for saadanne indskrifter, hvilke jeg- har betegnet som ,,magiske 

 runeindskrifter, der har berøringer med ta aiSoioc eller hensyn til 

 erotiske forhold i videre forstand". 



Bedst støttet (ved 3 eksempler) er den regel, at indskrifter av 

 det beskrevne indhold bestaar av 10 runer (jfr. fingrenes antal). 



Gjersvik-indskriften synes nu end yderligere at sikre regelen 

 om 10-tallets anvendelse i „phalliske" runeindskrifter. Den er, 

 likesom Fløksand-indskriften, indridset paa en kjøtkniv, som har 

 været brukt ved tilberedningen av kjøtsiden av skind. Paa Fløksand- 

 kniven er indridset ordene lina laukaR, som uten tvil skal sees i 

 sammenhæng med en situation i Yolsa fråttr: en hest slagtes om 

 høsten og flaaes, dens phallos avskjæres og opbevares lini gæddr, 

 en laukum skuldr, som det heter i en av Volse-viserne. For at 

 faa frem en forbindelse mellem Fløksand-kniven og dens indskrift 

 har jeg ikke tat i betænkning at benytte Volsa påttr til at utfylde 

 billedet. Jeg har tænkt mig en situation som denne: Efter høst- 

 slagtningen har husmoren faat de avflaadde skind til bearbeidelse. 

 Hun har med kjøtkniven renset disse og har herunder tillike tat 

 vare paa dyrenes genitalia; endnu i nyere tysk folkeskik ophænges 

 i forstuen det slagtede dyrs genitalia til næste aar. Denne behand- 

 ling av genitalia var en hellig handling, ved hvilken det gjaldt om at 

 bevare og nyttiggjøre sig det slagtede dyrs i avlelemmet koncentrerte 

 livskraft. Under tryllesange er vel dyrephallos ? en blit avskaaren 

 og er blit indhyllet i lin og omgit (eller oprindelig kanske stappet) 

 med løk (eller bestrødd med linfrø og pisket med løk?). Ganske 

 naturlig har disse tryllesange indeholdt de vigtige ord „lin og løk" 

 (lina laukaR), som ogsaa er blit indridset med runer i kjøtkniven 

 for at vie denne til den hellige handling og holde al skadelig ind- 

 flydelse borte. End yderligere er runernes tryllekraft blit øket ved 

 den tilføiede (10de) rune a, d. e. alu. 



Saaledes omtrent tænkte jeg mig den faste, indre sammen- 

 hæng, som der sikkert maa ha bestaat mellem Fløksand-kniven og 

 dens indskrift. Jeg vovet at formode, at man med selve „kjøt- 

 kniven" tillike hadde avskaaret det slagtede dyrs genitalia. Nogen 

 bekvem fremgangsmaate vilde dette isaafald vistnok ikke ha været ; 

 men vi betinder os her utenfor det praktiske livs omraade, under 

 forhold, hvor en ældgammel nedarvet religiøs skik kan ha holdt sig 

 fra mere primitive kulturtilstande. Noget lignende er det, naar man 



