1914—15] Eu nidskrift med ældre runer fra Gjersvik, Søndhordland. 17 



lina lina 

 I. I. I. 



laukaR laukaR 

 I. I. I. 



tilfredsstiller disse krav. Man bør derfor se sig om efter en anden 

 løsning-. 



En saadan tinder man, om man søker at fordele l(ina) l(aukaR) 

 paa de norrøne versemaal, som her allerførst maa fortjene at komme 

 i betragtning, det saakaldte „galder-versemaal", galdralag, og de 

 dermed nær beslegtede strofeopbygninger. 



Ved L. Fu. Laffler's indgaaende og skarpsindige granskning 

 av Håttatal's eksempel paa galdralag og de dermed sammenhørende 

 ljoSahåttsstrofer i den norrøne litteratur 1 ) er vor opmerksomhet 

 blit rettet paa den saakaldte ,.anafo riske halvstrofe med tre-fotede 

 kortvers og iire-fotede langvers", hvorpaa haves eksempler, som synes 

 at peke langt tilbake i forhistorisk tid. Her skal efter Låffler 

 nævnes to saadanne, som maa forekomme overveiende sandsynlige : 



lyk ek fe-sakir, 2 ) 



lyk ek fjpr-salcir, 



lyk ek enn mesht manna-sakir. 

 Ældre Yestgøtalag, Forn. b. 7, 1 : 



\>æn a bi ovn ær be tir, 



\>æn a ælgh ær *æltir, 



\>æn a otær ær or a tækær. 

 I overensstemmelse hermed kunde man fordele de 10 ord (lina 

 og laukaR), som i Gjersvik-indskriften gjengives ved like saa mange 

 I -runer, saaledes: 



lina laukaR lina 



lina laukaR lina 



lina laukaR laukaR lina. 



Men ogsaa andre løsninger er tænkelige. Særlig vil jeg frem- 

 hæve den mulighet, at vi kan ha at gjøre med en halvstrofe, som 

 i bygning svarer til anden halvstrofe i Håttatals eksempel paa 



x ) „Om några underarter av ljoSahåttr" (Studier i nordisk filologi, IV, 1, 

 Helsingfors 1913). [Anden del (Studier V, 5, 1914) først benyttet under korrek- 

 turen.] 



2 ) -sakir evident rettelse for det overleverte sækir. (Den islandske lægebog 

 God AM. 434 a, 12: mo, utg. av Kr. Kåll-kd i D. Kgl. Danske Vidensk. Selsk. 

 Skrifter. 6. Række, bist. og filos. Afd. VI, 4, s. 368). 



