1914—15] Fj eldby giringen luellem Sørfjorden og Samnangerfj orden. 37 



nedfaldne stener netop ved grænsen. Mine assistenter mener dog' 

 ialfald ett sted at ha set litt av et forskyvningsplan. 



Litet tilgjængelig som do lier omtalte fjeldsider er. vilde det 

 ha været vanskelig at faa tak i alle do her optrædende bergarter, 

 hvis ikke der ad kunstig vei var skaffet et profil tvers over lag- 

 rækkerne. Et fortrinlig saadant har man imidlertid langs jernbane- 

 linjen, og jeg vil derfor under min nærmere omtale av disse berg- 

 arter holde mig til skjæringerne langs jernbanelinjen. Dr. Reusch 

 er tidligere blit opmerksom paa dette profil og har i sit bekjendtc 

 og oftere citerte arbeide: „Silurfossiler og pressede konglomerater 

 i bergensskifrene" pag. 68 uttalt: ,,Lagene, der allesammen staar 

 steilt eller lodret, følger paa hverandre i en saa merkverdig kom- 

 bination, at jeg neppe hadde tænkt mig den mulig i en forstenings- 

 førende formation, dersom jeg ikke havde seet den. I det store 

 tåget er bergarternes udseende det samme som ved Os; men den 

 meget større afveksling og de smukke profiler gjør, at man her 

 modtager et mere levende indtryk av fjeldbygningen." Dr. Reusch 

 begyndte ogsaa at opta et profil her; men da han kun hadde et 

 par dage til disposition, blev det noksaa ufuldstændig. Det stod 

 for mig straks klart, da jeg begyndte mine arbeider i strøket mellem 

 Sørfjorden og Samnangerfjorden, at skulde man faa fuld oversigt 

 over borgartsonerne. saa var det nødvendig at opta et meget de- 

 taljert profil langs jernbanelinjen fra leitets vestgrænse ca. I 1 ,"; km. 

 vest for Trengereid station og til Vaksdal station, og jeg lot der- 

 for straks min assistent Melkild begynde at gaa op et saadant pro- 

 fil i maalestok 1 : 1000. Jeg gir senere en beskrivelse av dette i 

 sin helhet, men vil nu støtte mig til profilets vestlige del under 

 g-jennemgaaelsen av de omvandlede lagrækker vest for Trengereid 

 station, og det vil under denne gjennemgaaelse være heldig for 

 læseren at ha profilet pl. II ved haanden, saa meget mere som de 

 talrike smaa soner ikke kan avsættes paa et kart i maalestok 

 1 : 25 000. 



Feltet begrænses i vest av gneiser, der tilhører det store felt 

 som er betegnet som Ulrikkens gneisfelt. (Se oversigtskartet fig. l). 



Ved østre munding av tunnellen under gaarden Risnes staar en 

 graa gneis med amfibolitiske utskilninger og store, rødlige pegma- 

 titiske granitlinser. Enkelte steder sees i gneisen en øiestruktur. 

 Som det vil fremgaa av profilet, tindes der i denne gneis en ca. 1 

 m. mægtig gangformig linse av graa kvarts med litt isprængt glim- 

 mer (1). Gneisen øst for denne gang er av litt forskjellig beskaf- 



