1914 — 15] Fjeldbygningen mellem Sørfjorden og Samnangerf jorden. 39 



skifer, hvori saaes talrike tynde hornblenclenaaler og enkelte smaa 

 aggregater av svovelkis. De temmelig uregelmæssige smaafolder 

 staar skjævt i forhold til bergartens strækningsretning, der ett sted 

 falder 5 ° mot syd. I retning omtrent lodret paa strækningsretningen 

 sees undertiden haartinc sprækker, der overalt er fyldt. I haand- 

 stykket kan man tydelig se hvorledes bergarten er opsprukket 

 langs flere retninger, der nærmer sig, men ikke falder helt sammen 

 med smaafoldenes akselinjer; disse sprækker er væsentlig fyldt av 

 epidot. I hornblendeski feren sees lignende rødlige granitiske aarcr 

 som dem der optrær i den netop omtalte sone av lerglimmerskifer; 

 likeledes sees der smaa partier av lerglimmerskifer i hornblende- 

 skiferen. Under mikroskopet sees de talrike blaagrønne hornblende- 

 individer i det store og hele at være paralelt anordnet. Den lyse 

 mellemmasse mellem disse hornblendeindivider, der utgjør den rent 

 overveiende del av bergarten, bestaar av feltspat. Epidot tindes i 

 enkelte aggregater og er hyppigst langs nogen smaa sprækker. hvor 

 den sammen med feltspat og kvarts (?) danner utfyldningsmaterialet. 

 Svovelkis tindes i smaa klumpformige aggregater; magnetit dels i 

 klumper, dels som ganske smaa korn inde i hornblenden. Endvidere 

 sees der nogen faa korn av rutil. I det ydre minder denne bergart 

 meget om hornblendeskiferen fra fæstningskaien i Bergen, men denne 

 har adskillig zoisit. Enkelte varieteter inden hornblendeskifersonen 

 har et noget avvikende utseende, idet der er en veksling av epidot- 

 rike og hornblenderike striper. 



Inde i den ovenfor omtalte tunnel grænser hornblendeskiferen 

 med skarp grænse, men uten forskyvningsplan op til en graa gneis 

 (V paa profilet), som fortsætter 136 m. østover langs linjen til østre 

 aapning av næste tunnel. Ved denne gneis, som av Reusch er be- 

 tegnet som lys, graa gneis, begynder Reuscits før nævnte profil. 

 Bergarten er skifrig og har strækningsstruktur. Den indeholder 

 mineralerne biotit, sericit, zoisit i klumper og krystaller, plagioklas 

 med talrike smaa omvandlingsprodukter, ortoklas og kvarts. For 

 saa nogenlunde at faa rede paa mængdeforholdet mellem de optræ- 

 dende mineraler, har jeg foretat en isolation av en frisk prøve. 

 Det viste sig at glimmerne og zoisit utgjør omtr. 30 %>, oligoklas 

 15 %, oligoklas-albit 15 %, albit 10 °/ , ortoklas 5 % og kvarts 

 25 %. Vi ser altsaa at plagioklas er rent overveiende over orto- 

 klas, idet den første utgjør omtrent 40 %, den anden kun ca. 5 %• 

 Bergarten passer forsaavidt godt sammen med de øvrige gneiser og 

 med de granitiske bergarter som optrær i denne del av feltet. Og 



