Q2 Carl Fred. Kolderup. [Nr. 8 



epidotstængler, dor er paralclt anordnet, i betydelige aggregater, 

 store kloritblade. feltspat der delvis er sterkt opknust, samt kalkspat. 



XXXV er en tidligere beskrevet sone av flasersaussurit- 

 gabbro. 



XXXVI er en sone med vanskelig bestembare bergarter. 

 jNIakroskopisk er de litt skifrige, graagule— grønlige bergarter, som 

 indéholder papirtynde flak av en brunlig glimmer, og endvidere 

 sees klorit, epidot og kalkspat. Nogen tydelig konglomeratstruktur 

 kan man ikke opdage; men enkelte steder er flere av de gule epi- 

 dotrike partier uttrukket paa samme maate som de lange valsefor- 

 mige rullestenci' i koBglomeraterne. Hvis disse lyse partier virkelig 

 er rullestener, er der en liten forskjel paa rullestenene og grund- 

 massen. Undersøker man et av disse partier under mikroskopet, 

 vil man se at kalkspat, en opknust feltspatmasse og klorit er 

 hovedbestancldclene ; men desuten sees talrike korn av epidot, ad- 

 skillige smaa rutilindivider og litt magnetit, altsaa de samme be- 

 standdele som lindes i bovedmassen. I hovedmassen er disse be- 

 standdele mere likelig fordelt. Hvis man virkelig staar overfor en 

 oprindelig brudstykkebergart, turde det maaske være rimelig at 

 anta at denne var en tuff. Bergarterne i denne sone minder mest 

 om dem som tindes i XXIX og XXXIV, samt noget om dem 

 som tindes i XXVII; disse maa vistnok være indbyrdes forholds- 

 vis nær beslegtet, Noget fjernere staar bergarterne i XIX og 

 XXV, der indbyrdes synes at staa hinanden nær. 



Som det vil fremgaa av detaljbeskrivelserne, er der inden den 

 sone som strækker sig fra grænsen mot Ulrikkens gneisfelt og 

 østover til litt forbi Trengereid station, naar vi ogsaa tar den sidste 

 utløper av saussuritgabbro og den smale sone av kvartssericit- 

 skifer med, en overmaade rask vekslen av bergarter, som det er 

 vanskelig at faa en ovcrsigt over paa grand av det bratte og delvis 

 overdækkede terræng. Dersom vi holder os til profilet pl. II, maa 

 sonerne til og med Yl henregnes til Ulrikkens gneisfelt, III og IV 

 er da soner av fyllit og hornblendeskifer, der under foldningen er 

 presset ind i dette gneisfelt, 



Med det utpressede konglomerat VII, der maa bli at paralel- 

 lisere med Mobergkonglomeratet ved Os, begynder de egte siluriske 

 lag, og der veksler nu, indtil vi naar østover til den store sone av 

 grøn gneis litt ost for Trengereid station, sterkt pressede konglo- 

 merater, marmorer, kvartssericitskifere og gneisser samt utløpere fra 

 det store saussuritgabbrofelt i Gul tjeldet. I marmorsonerne er der 



