08 Carl Fred. Koklerup. [Nr. 8- 



saa ut som en omvandlet diabas. Under mikroskopet viste den sig 

 væsentlig at beståa av en grøn hornblende, men indeholdt ogsaa 

 litt zoisit, plagioklas og erts. Jeg skulde tro at man her staar 

 overfor en paralel lagningen strykende gang. En anden av de 

 grønne ganger der besad en skifrig struktur, hadde en noget anden 

 sammensætning. Ved mikroskopisk undersøkelse viste den sig at 

 beståa av talrike kloritblade, meget litet hornblende, zoisit, epidot. 

 feltspat og litt kvarts. Den indeholdt meget meie av lyse bestand- 

 dele end foregaaende bergart, og mindet under mikroskopet ad- 

 skillig om den grønlige skifer fra Liøen, den fremstikkende halvø 

 paa vestsiden av Liodden. 



Som det vil sees av kartet, strisekker der sig tvert over det 

 smale eid der forbinder Liøen med Liodden, en sone av marmor. 

 Vest for denne sone skulde man vente at tinde den sydlige fort- 

 sættelse av den grønne gneis, og her staar ogsaa en lagrække av 

 grønlige og som oftest skifrige bergarter, der med hensyn til ydre 

 utseende og mineralogisk sammensætning synes at maattc paralelli- 

 seres med den grønne gneis. 



Paa sydsiden av Osterøen har jeg, som det vil sees, paavist 

 fortsættelsen av den grønne gneis. 



1 strøket omkring Os, der danner den naturlige fortsættelse 

 av lagrækkerne mellem Sørfjorden og Samnangerfjorden, har man 

 en sydlig fortsættelse av samme sone i den av Reusch beskrevne 

 kloritrike sparagmit, der optrær paa en strækning mellem gaarden 

 Storum i sydvest og Heglandsvandet i nordøst, hvor den kiler sig 

 ut. Om denne bergart sier dr. Rrusch i sit bekjendte arbeide 

 ,.Silurfossiler og pressede konglomerater i bergensskifrene" : ,,Den 

 mest typiske varietet er sammensat av brudstykker av som oftest 

 smaakornige, grønlige, vanskelig bestembare bergarter. Hele berg- 

 arten er opfyldt med klo rit ledsaget av sort skjællet glimmer. 

 Disse to mineraler udgjør ikke alene, som det synes, en grundmasse. 

 men er ogsaa i mange tilfælde udvikledc inde i brudstykkerne, der 

 herved tildels faar temmelig henflydendc grænser. Naar nu dertil 

 kommer, at brudstykkerne som sagt gjerne bestaar av finkornede 

 bergarter og er temmelig smaa, forstaar man, at bergarten ofte kan 

 bli vanskelig at erkjende; paa skiktflader faar man undertiden kun 

 en glinsende klorithinde at se" 



Det er imidlertid ikke overalt at den kloritrike sparagmit har 

 dette utseende, enkelte steder kan den neppe betegnes som andet 

 end som kloritisk skifer, andre steder tinder man i denne bergart- 



