70 



Carl Freil. Koldernp. 



[Nr. 8 



dækkcde terræng vanskelig'g;jør selvfølgelig bestemmelsen av marmo- 

 rens mægtighet. men den kan neppe være større end 25 m. Den 

 sorte marmor, der stikker op i smaa knauser i den nævnte dal- 

 sænkning, var tildels meget uren. Ved sænkningens nordre del for- 

 svai:dt elven paa en mindre strækning, men kom senere frem, et 



fænomen som gjentok sig tiere gan- 

 ger. Længden av denne østlige fore- 

 komst av marmor i Heklandsmarken 

 var ialt ca. 550 m., men de sidste 

 250 m. var den dog betydelig smalere 

 end oppe i sænkningen, maaske kun 

 6—8 m. Paa den sidste strækning 

 var den tildels uren og svovelkis- 

 holdig, tildels smuk hvit, paa enkelte 

 steder ogsaa lysgraa. Dalen, det vil 

 si elvens rende, smalnet av samtidig 

 med marmoren, omtrent der hvor 

 resterne av en hytte stod. Vest for 

 hytten var der en haug, og paa vest- 

 siden av denne begyndte i en skar- 

 formig fordypning en ny forekomst, 

 som herfra strakte sig videre nord- 

 over. Avstanden mellem de to mar- 

 morleier var ca. 75 m.; mellem dem 



I stod en granatrik fyllit med en del 



/ lyse bestanddele. Længst mot syd 



var marmorens mægtighet ca. 10 m., 

 og farven var mørkgraa, næsten sort. 

 Marmoren fortsætter efter al sand- 

 synlighet helt ned til den nordenfor 

 liggende sving av Skaftaaelven, men 

 terrænget var overdækket næsten 

 overalt her. Ved elven var mægtig- 

 heten 35 — 40 m., altsaa en betydelig 

 utvidelse. En del av marmoren var 

 imidlertid en uren, skifrig masse, der ingen praktisk betydning kan 

 faa. Marmoren fortsætter omkring 200 m. opover (nordover) langs 

 Skaftaaelven. saa at længden ogsaa for denne forekomsts vedkom- 

 mende maa sættes til 550 m. Øverst oppe var den blottet i en 

 bredde av ca. 10 m. 



Fig. 23. Kartskisse over marmor 



forekomstene i Heklandsmarken, 



Osterø. 



