1914 — 15] Fjeldbygriiiigen mellem Sørfjorden og Samnangerf jorden. 9' 



mæssig begrænsning, liggende i en finkornig masse av feltspat, 

 kvarts, blaagrøn hornblende, litt mosgrøn biotit og erts. Det er 

 vistnok ikke usandsynlig at de større individer er rester av op- 

 rindelige indsprængninger, og at bergarten saaledes har været en 

 porfyr; men senere er den blit sterkt presset og opknust, og 

 endnu senere har der uten tvil fundet sted on omkrystallisation, 

 der yderligere har bidradd til at utviske bergartens oprindelige 

 struktur. Over denne bergart ligger en 7 cm. bred sone av fin- 

 kornig grønskifer (4), og saa kommer en 24 cm. mægtig saussurit- 

 gabbroskifer med litt epidotiserte slirer og linser av gneisagtige 

 bergarter (5). Jeg har studert under mikroskopet en hornblende- 

 skifer fra denne sone med stripeformige til linseformige partier av- 

 en kornig, graalig gabbrobergart. Det viste sig at der var en 

 overgang fra de hornblenderike striper til de kornige gabbropartier. 

 som bestod av store plagioklasindivider, mindre individer av horn- 

 blende og aggregater av epidot. Der synes at ha fundet en om- 

 krystallisation sted. G er en meget finkornig grønskifer, 7 en mid- 

 delskornig saussuritgabbro og 8 en finkornig grønskifer, hvori sees 

 flere rullestener. Øverst kommer en flere meter mægtig saussurit- 

 gabbro (9). 



Da bergarterne er saa omvandlet, er det naturligvis vanskelig 

 at danne sig nogen sikker formening om hvad de oprindelig har 

 været; men jeg skulde nærmest være tilbøielig til at opfatte dem 

 som gamle tuffo og strømmer. Stratigrafisk set maa denne lille 

 sone av grønskifere, saussuritgabbroskifere, skifrige, granitiske berg- 

 arter o. 1. som tindes her ved det fremstikkende nes ved Bratli paa 

 Lioddens østside, svare til den i strøket ved Os sydøst for det po- 

 lymikte konglomerat liggende sone av bergarter, som dr. Reusch 

 har betegnet som ,.dioritskifer og nærstaaende bergarter". Denne 

 betegnelse er efter min mening ikke rigtig heldig valgt; berg- 

 arterne er dels mere eller mindre skifrige saussuritgabbroer (saus- 

 suritdiabaser), dels hornblendeskifere og yderst finkornige grøn- 

 skifere. I disse bergarter optrær saa større og mindre linse- 

 formige og leieformige partier av hvad Reusch har kaldt glimmer- 

 fattige gneiser og granuliter. De sidste er hornblendeførende, skifrige, 

 granitiske bergarter, der sterkt minder om lignende typer fra 

 Samnanger, saaledes bl. a. om de i nr. 3 i Bratliprofilet. Flere av 

 gneisene har en tydelig granithabitus, og jeg vil tyde en del av 

 dem jeg har set som granitinjektioner; andre er maaske gamle 

 vulkanske strømmer eller tuffe i omkrystallisert tilstand. Paa græn- 



