1914—15] Fj eldby giringen mellem Sørfjorden og Samnangerf jorden. 



LO' 



merriké længdebriid ofte trær frem som smaa tyter. Paa nogen 

 steder ser man at der i kvartslinserne tindes litt kalkspat. Jeg 

 formoder at denne maa op fattes som rester av den oprindelige kalk- 

 sten som har dannet knollerne i fylliten. Den samme opfatning 

 har Brøgger tidligere hævdet i ,.Lagfølgen paa Hardangervidda" 

 for de der behandlede fylliters vedkommende. 



Enkelte steder, saaledes ved Hisdal, Aadland, Nordvik og 

 Fitjevand, er fylliten mere eller mindre kulholdig. saa man faar 



liÉ^^r5^ 





Fig. 45. Alunskiferfyllit. Opstikkende ryg 90 m. ost for de kloritrike skifere. 

 Landeveien ost for Hisdal. Ca. 28 x. 



typer som maa betegnes som kulholdig fyllit eller alunskifer fy] lit 

 Det synes ikke som om disse tilhører bestemte nivaaer, som kan 

 forfølges sammenhængende gjennem hele feltet; man faar heller 

 indtryk av at det er partier som ved en indfoldning er kommet paa 

 sin nuværende plads mellem de øvrige fylliter. I det store og hele 

 viser den samlede lagrække av fylliter en tydelig „Schuppenstruktur", 

 hvis detaljer vanskelig kan studeres paa grund av den gjentagne 

 ganger foregaaede indfoldning. foldningssaksernes skjævc stilling og 

 den senere erosion, der paa forskjellige steder har naadd ned til 

 forskjellig dyp. 



