1914 — 15] Fj eldby gningen mellem Sørfjorden og Samnangerf jorden. 



125 



siden av fjorden mindre granitisk ut end paa nordsiden og har paa 

 flere steder nogen kvartsstriper paralel skifrighetsretningen. Bænk- 

 ning og skifrighet falder mot vest, akkurat som tilfældet er med 

 den vestenforliggende fyllit. Ved landeveien kan man iagtta hvor- 

 ledes gneisens skifrighet gaar paralel den østenforliggende fyllits. 

 Forholdene ved grænsen vil kunne sees av fig. 57. 



Bergarten, der paa sine steder minder endel om nogen av 

 øiegneisene fra Bergens by, kan muligens ha været en gammel 



Fig. 56. (ineis fra veiskjæring nær Vaagen ost for Aadland. 



overflatebergart ; maaske en omvandlet granitporfyr. Den slags 

 bergarter kjendes jo fra Bømmel. Fra øiegneisen under Bergens 

 museum adskiller den sig i kemisk henseende væsentlig ved at ha 

 en noget høiere Al 2 Os-gehalt, og ved at Na 2 O-gehalten er større 

 end K 2 O-gehalten. 



For at faa rede paa bergartens kemiske sammensætning lot jeg 

 en prøve fra nesset syd for Vaagen analysere. I en finkornig, graa- 

 lig grandmasse sees makroskopisk talrike mere eller mindre rødlige, 

 uregelmæssig begrænsede feltspatindivider. Langs enkelte flater sees 

 ansamlinger av glimmer (baade biotit og sericit) samt litt klorit. 

 Under mikroskopet sees i en noget uregelmæssig folieret grund- 

 masse med talrike smaa flekker av glimmer og klorit, større, yderst 



