134 Carl Fred. Kolderup. Nr. 8 



righetsretning hos de omgivende fylliter, og at der som oftest er 

 utviklet en skifrighetsstruktur hos serpentinerne. Det er ogsaa 

 bladserpentin, antigorit, som er det forherskende serpentinmineral. 



1 sit arbeide «Studien tiber Eruptivgesteine" viste i 1899 Løwin- 

 son-Lessing at de bergartdannende mineraler enten har et mole- 

 kularvolumen som er mindre eller større end summen av de sammen- 

 sættende oxyders. Den første gruppe som man har kaldt -i- mine- 

 ralernes gruppe, tilhører for en væsentlig del de krystallinske skifere. 

 Antigorit er det mest utprægede -i- mineral blandt serpentinmine- 

 ralerne. Samnangerfeltets serpentiner kan da neppe bare betragtes 

 som forvitringsprodukter av olivinstener, selv om det maa antas at 

 en saadan forvitringsproces paa et tidlig stadium delvis har fundet 

 sted; de maa opfattes som krystallinske skifer som er dannet ved 

 trykomvandling saaledes som ellers er tilfældet med bergarterne i 

 jordskorpens øvre sone, hvor bergkjede foldning har fundet sted. 



Under den ovenfor nævnte forutsætning at olivinen bestaar av 

 3 forsterit og 1 fayalitmolekyl, og at det utskilte Fe blir at 

 betragte som \ Fe :; O4, blir molekularvolumenerne : 



3 forsterit = 131.7 2 serpentin = 218 



1 fayalit = 47.3 \ magnetit = 22.4 



4 vand = 72.0 



251.0 240.4 



Her som ellers i de krystallinske skifere er der altsaa dannet 

 de mineraler som har det mindste molekularvolum. 



At de i feltet optrædende serpentiner og vekstener er genetisk 

 nær forbundet, er utenfor al tvil. Utviklingsgangen har været 

 denne: Først omvandles olivin og andre muligens tilstedeværende 

 Mg Fe-silikater til serpentin, og siden kan denne under tilstede- 

 værelse av kulsyre delvis gaa over til talk og magnesit. Denne 

 serpentinens omvandling synes at ha foregaat efter følgende formel : 



2 H 4 Mg 3 Si 2 9 -I- 3 C 2 - H 2 Mg, Si 4 Oi 3 + 3 Mg C0 3 -f 3 H 3 O. 

 At denne proces ikke har foregaat samtidig med olivinens serpen- 

 tinisering, men først efterat denne er avsluttet, fremgaar derav at 

 saa længe der endnu tindes rester av olivin, pleier der ikke at 

 optræ talk og talkspat i bergarten. Forskjellen paa de to nævnte 

 forvandlingsprocesser er i kemisk henseende at der ved den første 

 optas forholdsvis meget vand; ved den sidste avgis der litt vand, 

 men bindes tillike kulsyre. Begge de nydannede mineraler, talk 

 og talkspat, tilhører med hensyn til molekularvolumet -f- minera- 



