154 ^ ar l Fred. Koldernp. [Nr. 8 



klaser og pyroksencr. Hornblenden har en svak pleokroisme og 

 minder ved sine polarisationsfarver meget om monoklin pyroksen. 



I en finkornig varietet viste hornblenden sig at tilhøre den 

 ellers i bergensbuene saa hyppige, blaagrønne og meget pleokroi- 

 tiske type. Der var bevaret adskillig feltspat, og desuten saaes 

 nogen korn av granat, der var større end de øvrige bestanddele. 

 Der syntes her at ha foregaat en fuldstændig omkrystallisation, og 

 denne maa enten ha skedd etterat saussuritiseringsprocessen var 

 fuldbyrdet, eller ogsaa maa den finkornige bergart ha været et ældre 

 brudstykke der har kunnet motstaa saussuritiseringen. 



En mindre kisforekomst skal være fundet i saussuritgabbro- 

 f eltet ved Al dal. 



De skifrige saussuritdiabaser paa strækningen 

 Langhelle — Fitjevand. 



Denne bergartsone som strækker sig fra Sørfjorden i sydøst- 

 lig retning forbi gaarden Langhelle og videre langs østsiden av 

 Fitjevand, bestaar av forskjellige saussuritiserte og skifrige basiske 

 overflatebergarter, som bedst kan studeres i jernbanoskjæringerne 

 langs Sørfjorden, og som vistnok bedst kan betegnes som skifrige 

 saussuritdiabaser. Den samlede længde av dette felt utgjør ca. 5 

 km., og bredden varierer fra 300 til 500 m. 



Som det vil fremgaa av profilet Trengereid— Vaksdal (Pl. II), 

 begynder saussuritdiabasskiferne i vest ved sone XCILI og avsluttes 

 i øst ved XCVI. 



I sone XCII! er bergarterne meget presset og foldet. I den 

 grønlige hovedmasse sees fra 1 — 4 mm. brede aarer av lys saus- 

 surit. Under mikroskopet viser de mørke partier sig at beståa av 

 blaagrøn hornblende og de lyse partier av finkornig, saussuritisert 

 feltspat; paa enkelte steder i præparatet sees finkornige aggregater 

 av kalkspat. 



Denne sone er ved et belte av gneisbergarter, som delvis har 

 øiestruktur og indeholder enkelte amtibolitiske partier (XCIV), adskilt 

 fra den østlige del av saussuritdiabasskiferfeltet som begynder i vest 

 ved baneformandens hus. 



Det er særlig i sone nr. XCV at man faar indtryk av at staa 

 overfor omvandlede overflatebergarter og deres tutfer. Hovedberg- 



