158 Carl Fred. Kolderup. [Nr. 8 



inden det her omtalte felt, og jeg- har derfor latt hele feltet farve- 

 lægge med labradorstenens farve. 



Følgende sammenstilling vil vise hvorledes bergarterne følger 

 efter hinanden langs jernbanelinjen: 



XCVIII Labradorsten i38 m. 



XCIX — CII Birkremit med pyroxenit 52 „ 



CIII Mangerit Ul „ 



CIV-CVI Labradorsten (CV litt gabbro) 412 „ 



C VII— C VIII Kvartsit og gneis 8 „ 



CIX-CXI Norit (CX litt mangerit) 57 „ 



CXII Granit (spettet) 24 „ 



CXIII Norit med litt labradorsten 139 „ 



[Dækket 89 „ ] 



CXIV Birkremit 32 „ 



CX V— CX VII Amflbolit, gneis, pegmatit 9 „ 



CXVIII Labradorsten 53 „ 



CX IX Mangerit 130 „ 



1584 m. 



Labradorstenen er gjennemgaaende saa basisk at den staar paa 

 overgang til norit og gabbro. Den er altid noget omvandlet. 

 Pyroxenen er næsten bestandig omvandlet til hornblende; kun i 

 enkelte tilfælde ser man rester av det oprindelige pyroxenmineral, 

 der synes dels at ha været monoklint, dels rombisk. Feltspaten er 

 ofte saussuritisert, men kan ogsaa være ganske uforandret; den pleier 

 ofte at vise tryklameller efter periklinloven. Flere steder ser man 

 pyroxenitiske facies, hvis pyroxen er fuldstændig uralitisert. Ogsaa 

 ertsutskilninger har jeg fundet flere steder. Av dagboksnotiser om 

 forholdene øst for Fitjevand hitsættcs: ,,Labradorstenen er temme- 

 lig ensformig med smaa grønne hornblendelinser, eller 1 — 2 dm. 

 brede baand av grøn hornblende. Labradorstenen har en tydelig 

 paralelstruktur, som falder omtr. 45 ° mot s.s.v. Paa flere steder, 

 saaledes ved Hagasæteren, saaes en sterk foldning. Omtrent ret øst 

 for Nordviksætercn saaes i en høide av ca. 520 m. o. h. en 1.5 m. 

 bred gangformig masse som væsentlig bestod av titanjern og horn- 

 blende; i sidestenen saaes paa begge sider mindre, basiske utson- 

 dringer paralcl den større forekomst. I en fjeldknaus ca. 700 m. 

 længere mot nord og ca. 650 m. o. h. stod en ca. 50 m. bred basisk 

 utsondring med erts, der ialfald fortsatte 2— 300 m. nordover, men 

 her blev meget smalere. Av særlig interesse er en eiendommelig 



