1903] Bidrag- til tydiiing af primstaven. 7 



3 par arme eller 3 kors, Sebastian og Fabians messe med 2 kors; 

 Filip og Jakob d.y.'s dag har et kors med 2 par arme eller et stort 

 kors med et mindre i en af vinklerne. Forøvrigt anvendes hyppig 

 smaa kors eller halvkors paa mindre merkedage. 



Som attribut for fyrstelige helgener anvendes hyppig kronen, 

 først og fremst for Maria, himmeldronningen; for Sunniva krone 

 med kors ; for kong Knud krone med rigsæble ; for de hellige tre 

 konger tre kroner. 



Hyppig møder man samme tegn paa forskjellige dage i aaret, 

 men med forskjellig betydning. Et sfob lindes saaledes baade paa 

 Allehelgensdag, Blasiusmesse og Birgithas dag. Paa Allehelgensdag 

 er skibet et symbol paa den kristne larke. — Som attribut for 

 den hellige Birgitha er det derimod ikke kjendt andetsteds fra, og 

 der er intet i helgenindens liv, som kunde berettige til et saadant. 

 I „acta sanctorum" fortælles imidlertid et jertegn, som er skeet 

 ved hendes navn, og hvortil scenen er henlagt til vort land. Det 

 lyder, noget forkortet, saaledes: 1 ) 



Fire mænd fra Nidaros begav sig ud paa havet for at fiske. 

 Modvind drev dem imidlertid til hedningernes land. Disse fik dem 

 at se, fangede dem, bandt deres hænder paa ryggen og hængte en 

 stor sten om halsen paa hver af dem for at kaste dem i havet. 

 Medens alt dette gik for sig, paalcaldte de i sin angst nafladelig 

 den hellige Birgitha. Derpaa førte hedningerne dem ud paa havet. 

 Den ene af dem, som først blev kastet ud, sank straks tilbunds, 

 men ved et Guds under brast rebet med stenen, og han selv blev 

 i et øieblik hævet op over vandskorpen og laa paa denne med sine 

 bagbundne hænder som paa den faste jord. Da hedningerne fik se 

 dette, blev deres raseri optændt, og de vilde nu slaa ham ihjel 

 med stokke, men forgjæves ; de rammede kun våndet og kunde ikke 

 naa ham selv. Idet de tilsidst merkede, at deres anstrengelser ikke 

 nyttede til noget, begyndte de at bli bange og siger til hverandre: 

 ,, Virkelig hjælper hun, som de paakaldte. Det er nok bedst, at vi 

 slipper dem, for at ikke hevnen skal komme over os; thi den, som 

 kan berøve våndene deres kraft og sløve vore hænder, kunde nok 

 formåa at øve gjengjæld mod os.' 1 Derpaa tråk de ham op af 

 våndet og lod alle tre seile sin vei. — De følte sig imidlertid endnu 

 ikke trygge, da havet var stille, og de ikke kunde komme afsted. 

 Men pludselig indtraf et nyt jertegn. En vældig storm satte plud- 



*) Oversåt fuldsf ændigt i Daaes : Norske helgener, s. 217. 



