28 0. Nordgaard. [No. 8 



25 / 4 1901, Hjeltefjord, min. (4.95) i 40 m. dyb. 



— Byfjord, min. (5.8) i ca. 20 m. dyb. 



25 /n 1902, Hjeltefjord, maks. (8.55) i 70—80 in. dyb. 



— Byfjord, maks. (9.25) i 40 m. dyb. 



3 % 1903, Hjeltefjord, min. (6.15) i 50—60 m. dyb. 



— Byfjord, min. (6.9) i 5 m. dyb. 



Dette forhold linder naturligvis ikke sted i Byfjord og Hjelte- 

 fjord alene, det er et almindeligt fænomen. 



Den 21 /9 1899 observerede jeg i den norske rende udenfor 

 Korsfjorden høstmaks. (12.75) i 30 m. dyb, mens det tilsvarende 

 maksimum paa de to stationer i Korsfjorden fandtes i 10 — 15 m. 

 dyb. 1 ) Ialmindelighed kan man altsaa sætte, at kysthavet og de 

 fjorde eller de partier af fjordene, som ligger i nærheden af dette, 

 udmerker sig derved, at minimum om vaaren og maksimum om høsten 

 bevæger sig raskere ned gjennem vandlagene end tilfældet er i 

 fjordenes indre dele. 



Der er før i denne afhandling gjort opmerksom paa, at over- 

 fladelagenes saltgehalt gjennemgaaende er større i Hjeltef jorden end i 

 Byfjorden, og heri kan man ganske vist søge den væsentligste aarsag 

 til det ovennævnte forhold. Er nemlig overfladen meget fersk, kan 

 vertikalstrømme vanskeligt opstaa, hvorved varmens forplantning mod 

 dybet væsentlig sker ved ledning. Som følge deraf foregaar varme- 

 udbredelsen mod dybet meget sagtere end paa de steder, hvor 

 vertikalstrømme besørger varmefordelingen. Det sterkt opblandede 

 vand vil saaledes være et langt trægere apparat til at gjengive 

 temperaturforandringerne i atmosfæren, og de atmosfæriske tempera- 

 turvekslinger vil heller ikke spores saa langt ned som paa de steder, 

 hvor der er liden forskjel mellem dybets og overfladens saltgehalt. 

 Man mente før, at de aarlige variationer i luftens temperatur kunde 

 spores ned til en dybde af ca. 200 m., men senere observationer 

 har godtgjort, at denne dybde ikke er nogen fast bestemt størrelse. 

 Mens i Hjeltefj orden temperaturen selv i et dyb af 250 m. viser sig 

 at variere noget i aarets løb, er der i Byfjorden temmelig ufor- 

 anderlig i 200 meters dyb, og i Mof jorden naar temperaturen sin 

 konstantgrænse allerede i 80 meters dyb. (Se pag. 10, 11, 17). 



Observationerne fra Mofjorden d. Vs 1903 leverer et billede 

 paa den træghed, hvormed varmeforplantningen foregaar paa et 

 sted, hvor overfladen er sterkt opblandet. 



x ) Cf. Undersøgelser i fjordene ved Bergen 1899, p. 12 — 14. 



