40 0. Nordgaard. [No. 8 



hævnings- og- sænkningsfænomenerne. Dr. Andreas Hansen har 

 paa en interessant og ndførlig maade behandlet problemet om 

 ,,Skandinaviens stigning". x ) Og som hovedresultat anføres, at nogen 

 permanent positiv eller negativ forskyvning har strandlinjen fra 

 Kristianiaf jorden til Lofoten ikke undergaaet siden jernalderen. 

 Strandlinjen har været „konstant i det sidste tusen aar, sandsynlig- 

 vis ogsaa i det foregaaende." Paa den anden side er det ligesaa 

 sikkert, at der i vandstanden ved den norske kyst kan paavises 

 rytmiske fluktuationer; i en aarrække kan vandstanden være lav, i 

 en anden høi. Disse variationer har dr. Hansen sat i forbindelse 

 med de Brucknerske perioder, saaledes at vandstanden ved Norges 

 kyst skulde være høi i „kaltfeuchte" perioder, lav i „trockenwarme" 

 (1. c, p. 51 -53). Nævnte forfatter omtaler ogsaa, at ifølge Mohns 

 lufttrykstabeller kan der i en femaarsperiode finde en forandring 

 steel i det midlere lufttryk paa 1 mm., hvortil skulde svare en for- 

 andring i den midlere vandstand paa omkr. 10 cm. 



Denne sag vil jeg imidlertid her ikke gaa nærmere ind paa, det 

 skal kun fastholdes, at der foregaar ændringer i den midlere vand- 

 stand, og er det saa, maa tilsvarende fysiske og biologiske forandrin- 

 ger linde sted i de f jorde, som har et grundt indløb. Er det rigtigt, 

 at lavt lufttryk og høi vandstand er karakteristisk for „kaltfeuchte" 

 perioder, ligger den tanke nær, at den større fugtighed muligens 

 kunde ophæve virkningen af den høiere vandstand. Thi efter hvad 

 føl' er sagt, vil en forøgelse af fugtigheden bidrage til at hindre 

 vertikalstrømmene i at besørge den saa nødvendige ventilation. Imid- 

 lertid har man god grund til antage, at en vandstandsforøgelse er 

 en langt sterkere virkende faktor i den her omtalte retning, saa 

 at selv om de to modarbeider hinanden vil en forøgelse af vand- 

 standshøiden medføre et rigere dyreliv i de fjorde, som vi her omtaler. 

 For saadanne fjorde vil man altsaa kunne antyde de fysiske aarsager 

 til fiskemængdens forøgelse eller formindskelse. Hvor forholdene 

 er saa enkle som i de afstængte fjorde, kan man lettere henføre 

 biologiske forandringer til fysiske aarsager. Overordentlig mere 

 kompliceret blir bedømmelsen af de farvand, hvor vore store fiske- 

 rier linder sted. Da imidlertid forskjellig vandstand, Brucknerske 

 perioder, osv. vel hænger nøiere sammen med havets strømme, vil 

 det nærmere kjendskab, som nutiden søger at erhverve sig til disse 

 strømmes natur, visselig ogsaa kaste lys over de forandringer i 

 fiskeriernes afkastning, som viser sig at være af periodisk art. 



2 ) Norges geol. unders, aarb. f. 1896 — 99. Udgivet af dr. H. Reusch. 



