1912] Vaarens utvikling i Tromsø amt. 51 



aapne hav og bare nogen faa meter over havflaten traf jeg i 1902 

 endnu den 29 juli ca. 4 dm. under overflaten tykke tælelag, som 

 var til betydelig hinder for torvskj æringen. *) Under veianlægget 

 mellem Yadsø og Nyborg i Østfinmarken kunde arbeidet fleresteds, 

 hvor der var myr, ikke foregaa før jorden ovenpaa tælen gjentagne 

 ganger var avskrapet og isen borttinet. 2 ) 



Hittil har kun været tale om forholdene i lavlandet, I de øvre 

 dalfører og i fjeldtrakterne er det aabenbart at tælen ligger meget 

 længere, men herover foreligger kun ytterst sparsomme iagttagelser. 

 I en artikel om „Evig frossen jord i Norge" omtaler dr. H. Reusch 

 at der i Lyngen ved Moskogaisa grube, 750 m. o. h., over det faste 

 fjeld ligger 0.5 — 2 m. vasket sand og derover 18—20 m. grund- 

 moræne bestaaende av lerholdig sand og sten. Alt dette var fuld- 

 stændig frossent og hadde været saa i aarhundreder, hvad man 

 kunde slutte derav at moræneleret var uforvitret næsten like til det 

 øverste. Dr. Reusch skriver bl. a. videre: „Telegrafinspektør 

 Henriksen meddeler at man i de høiere fjeldegner i Finmarken 

 maa regne med [evig] tæle, naar man kommer to til tre fot under 

 overflaten. Derimot har telegrafinspektør Lie, der tidligere har 

 været an sat i Tromsø amt, ikke nogensteds truffet paa evig tæle i 

 jorden, hvorved dog er at merke at telegraflinjerne i Tromsø amt 

 ikke gaar saa høit som i Finmarken." 2 ) 



III. Vegetationens vaarutvikling. 



Saasnart solvarmen om vaaren har git anledning til dannelsen 

 av de første barflekker i lune bakkeskraaninger mot syd og paa 

 fremstaaende bergknauser, begynder planternes vaarliv. Er der litet 

 tæle i jorden, kan enkelte plantearter under gunstige omstændig- 

 heter skyte friske skud under sneen, før denne er gaat helt bort, 

 likesom ogsaa i saadanne aar trærnes saftstigning kan begynde og 

 løvet begynde at sprætte mens marken endnu er snedækket. 



Allikevel skyter utviklingen først for alvor fart, naar sneen og 

 tælen ialfald i det væsentlige er borte. Der vil altid gaa en viss 



*) Jens Holmboe, Planterester i norske torvmyrer, p. 110. (Vidensk. Selsk. 

 Skr. I. Math.-naturv. Kl. 1903, No. 2. Kristiania 1903). 



2 ) Hans Reusch, Evig frossen jord i Norge. (Naturen 1901, p. 344 — 346). 



