1912] Nordfjords kvartæravleiringer. 39 



Paa det vedføiede profil er de allerfleste av de maalte ter- 

 rasser i fjordpartiet og" i kyststrøket ret utenfor indtegnet med et 

 punkt for hver terrasses øvre kant. De vedføiede tal henviser til 

 det nummer, terrassen har i den foranstaaende beskrivelse over 

 terrassemaalingerne. De sammenhørende terrasser er forbundne 

 med rette streker uten nogen korrektion. De fremkomne kurver 

 kommer derved til at beståa av brutte streker og viser en noget 

 uregelmæssig bugtning. Jeg har anvendt denne metode foråt de 

 mulige forandringer i stigningsforholdene kan træde skarpere frem. 

 Dertil bidrar endvidere at H : L = 200 : 1. 



Man ser da ogsaa, at stigningen fra terasse 30 og utover er 

 meget liten. Selv om en bortser fra de to ytterste terrasser (24 

 og 27), hvor stormbølgernes virkning kan ha været 2-3 m., og 

 terrassen følgelig er saameget forhøiet, blir gradienten allikevel meget 

 liten (0.26 m. pr. kilometer) mellem terrassen 30 og 22. Paa andre 

 steder kan gradienten være helt op til 4 m. pr. kilometer. Det 

 har derfor igrunden liten interesse at bestemme den midlere gra- 

 dient for hele fjorden for derved at utregne 0-isobasen; thi denne 

 maa hellere bli at bestemme av heldningen i det yttre fjordparti. 

 Det er dog trolig, at der kan ha været variationer i hævningen 

 ogsaa utenfor kysten, som der er indenfor, saa mere end et „ om- 

 trentlig" resultat kan man vistnok ikke paaregne ved denne frem- 

 gangsmaate heller. 



Med hensyn til maalingerne i det indre fjordparti, har jeg 

 anset det for nødvendig at forbinde terrasserne i Eidsfjorden for 

 sig, i Gloppen og Breim for sig og i hovedfjorden ellers for sig 

 selv, for at stigningsforholdene paa de forskjellige steder lettere 

 kan studeres. 



Strandlinjer. 



Sammen med den øvre terrasserække finder vi paa enkelte 

 steder strandlinjer. 



Hvis den av Knutsen fra Grønland paapekte dannelsesmaate 

 for strandlinjen 1 ) er rigtig, og det skulde jeg nærmest være til- 

 bøielig til at anta, har man herved et middel til at bestemme isens 

 utbredelse i forhold til landplatens nivaaforandringer under sænk- 

 ningen. Ti det er da klart, at isen maa ha trukket sig noget 



1 ) Knutsen og Eberlin, „Om de geologiske forhold i dansk Øst-Grønland". 

 i Meddelelser om Grønlaud, 9de hefte 1889, pag. 249. 



