90 H. Kaldhol. [Nr. 3 



rømme, at det vilde ha været heldigere at ta tre prøver, en fra 

 det dypere sandlag, en like op ved grænsen og en utelukkende av 

 de nederste par decimeter av isocordialeret, og det var jeg ogsaa 

 tænkt at gjøre aaret efter; men da jeg kom dit den vaar, var 

 stedet forbygt med store stener, og derfor foreløbig utilgjængelig. 



En nøiagtig sammenligning av de to ovenfor meddelte fossil- 

 lister viser dog flere interessante ting trods deres store likhet. 



Av de arktiske arter, hvorav den underliggende skjælbanke 

 indeholdt 12 og overgangslaget 13, er 7 arter fælles nemlig: Astarte 

 ■elliptica Brown, Macoma calcarea Chemn., My a triincata Lin., 

 Saxicava arctica Lin., Saxicava pholadis Lin., Bor eochiton marmor eus 

 Fabr. og Laeuna divaricata Fabr. Følgende 5 arter fandtes kun 

 i den undre skjælbanke nemlig : Antalls striolata Stimps. (30 — 100 f.), 

 Lepeta caeca Mull. (0—100 f.), Puncturella noachina Lin. (10 — 250 f.), 

 Margarlta grønlandica Chemn. (0 — 100 f.) og Trichotropis borealis 

 Brod. & Sowb. (10 — 150) og kun i prøve II (grænselaget) fandtes: 

 Pecten islandicus Mull. (5 — 50 f.), Leda minuta Mull. (10 — 150 f.), 

 Astarte compressa Mont. (bariksii Leach.) (5 — 100 f.), Boreochiton 

 ruber Fabr. (0—60 f.), Bela trevellyana Turt. (8 — 100 f.) og Phi- 

 line quadrata Wood (30 — 150 f.). 



De i parentes tilføiede tal er den dybde, som de ifølge G. 0. 

 Såes ialmindelighet pleier leve paa. Jeg er da selvfølgelig opmerk- 

 som paa at disse tal ikke er absolute, men at de nyere tids under- 

 søkelser har modificert dem endel. 



Samtlige er almindelige arter, som lever utenfor kysten her 

 den dag idag. Heller ikke dybdeforholdene synes at spille nogen 

 rolle for disses vedkommende, idet den dybde, som ifølge G. 0. 

 Saks 1 ) skulde være den mindste, hvorpaa Antalls striolata lever, 

 60 m., ogsaa er den mindste, hvorpaa Philine qvadrata skulde 

 findes. 2 ) Men her maa enten begge arter ha levet paa betydelig 

 mindre dyp i begge banker, eller de maa være utskyllet av ældre 

 senglacialt ler. Alle disse arter er kun fundne i faa eksemplarer 

 (1 — 3); det maa derfor regnes for en tilfældighet, at de er fundne i 

 den ene og ikke i den anden prøve. En mere indgaaende under- 



*) Jeg er ikke uopmerksom paa, at de senere tiders havundersøkelser har 

 ændret endel de dybdeforhold, som Såes angir, men jeg har dog fur lethets 

 skyld — og fordi jeg ikke har tilstrækkelig literaturkj endskap, holdt mig 

 til disse. 



2 ) Ifølge Kolderups hathymetriske tabeller skal den gaa op til 6 m. 

 Ifølge Friele er den almindelig op til 4 m. 



