﻿arnes A. Grieg. 



De grunde bugter ved Eide, Skuteviken og Stekka er dækket av 

 lerslam med talrike døde skaller av Modiola modiolus, Pecten maxi- 

 mus, Gyprina islandica, Cardium edule og echinatum o. s. v. Inderst 

 inde i bugterne bestaar bunden av mudder med en frodig vegetation 

 av Zostera maritima, hvorpaa der kan være en ren masseoptræden 

 av Giona intestinalis, likeledes var Sagartia viduata ret almindeiig. 

 Av andre arter som fandtes her kan nævnes: Tellina tennis, 

 Solen ensis, Corbula gibba, My a arenaria, Acer a bullata, Astropecten 

 irregularis, Ophiura ciliaris og albida, Amphiura chiaji og filiformis, 

 av sidstnævnte art dog kun et eksemplar ved Stekka, Parechinus 

 miliaris o. s. v. Baade Parechinus miliaris og Amphiura filiformis 

 er meget varmekjære arter, som ved Bergenskysten kun forekommer 

 i lune, vel beskyttede bugter og poller, Parechinus miliaris holder 

 saaledes til i de varme østerspoller, hvis temperatur kan være 

 indtil 34° C. Ute paa mere aapne steder i fjordene, hvor tem- 

 peraturen sjelden er høiere end 10 — 12° afløses disse to arter av 

 Strongyloeentrotus drøbachiensis og Amphiura chiaji. 



Langs fjordens østside sænker landet sig mere jevnt og lang- 

 somt ned mod fjorddypet end paa vestsiden. Enkelte steder saasom 

 mellem Saltkjel og Belsnes og mellem Djupevik og Sætveit kan 

 fjorddypet strække sig helt nær land eller det kan som langs 

 Jonanes sydside følge langs dette. 



Mellem Hereidtangen og Sjøthun sænker bunden sig ganske 

 langsomt utover fra land av, først i en avstand av ca. 2 kilometer 

 fra land er dybden 100 — 150 m. Indtil en dybde av 40—80 meter 

 bestaar bunden av grov singel. Hvor kysten ligger aapen strækker 

 denne singel sig helt ind til fjæren. I selve strandbeltet er dog 

 singelen avløst av rullestener. Paa lune mot bølgeslaget beskyttede 

 steder saasom ved Selsvik, Sjøthun og Hereidtangen er bunden 

 dækket av lerslam hvori findes talrike større og mindre stener samt 

 døde skaller av Pecten maximus, Modiolaria modiolus, Cyprina 

 islandica, Cardium edule og echinatum, Mya arenaria, Solen ensis 

 o. s. v. Nærmest land er bunden bevokset med en frodig vegeta- 

 tion av Zostera maritima. Faunaen i disse grunde bugter — de 

 er sjelden over 30 meter dype — stemmer ganske overens med 

 den som ovenfor er omtalt fra Eide, Skutevik og Stekka. Av 

 sjeldnere arter som toges ved Selsvik og Sjøthun kan nævnes Scala 

 communis, Philine aperta og Anapagurus chiroacanthus. 



Utenfor singelbeltet kommer et belte dækket med fin lerblandet 

 skjælsand paa enkelte steder sterkt opblandet med grus og stener. 



