﻿30 James A. Grieg. [Nr. 1 



syclkyst og i vore fjorder. Forskjellen kan være saa stor at de ark- 

 tiske former av mange forskere betragtes som egne arter. 



Nogen av disse arter kj endes fra glaciale avleiringer, hvad 

 der viser at de maa ha levet i vore fjorder helt siden istiden. 

 Muligens har dette endog været tilfældet med flertallet. De fleste 

 arter kan dog ikke betragtes som „ arktiske utliggere", da de har 

 forstaat at tillempe sig efter de forandrede livsvilkaar, saa at de nu 

 har en nærsagt like stor utbredelse inden det boreale omraade som 

 inden deres egentlige hjem, det arktiske omraade. Der er dog 

 nogen arter hos hvem øiensynlig denne evne har været litet utviklet. 

 De op trær spredt og faatallige og meget ofte kun i forkrøblede 

 eksemplarer. Av saadanne arter kan nævnes Pelonaia corrugata, 

 Perten islandieus, Thracia truncata, Amauropsis islandica, Scala 

 grønland i ca, Volumitra grønlandlca, Priapulus caudatas, Solaster 

 glacialis, Phyllophorus pellu eidas o. s. v. Disse arter kan derfor 

 med rette betragtes som relikter. Det er sandsynlig at det arktiske 

 element i fjordfaunaen stammer fra istiden. Det er dog ikke ute- 

 lukket at der desuten kan ha foregaat indvandringer av enkelte ark- 

 tiske arter i fjordene under senere perioder, ja endog i nutiden. Som 

 jeg senere nærmere skal begrunde er det saaledes sandsynlig at 

 de fire smaa Pontaster tenuispinus, som i 1909 blev tat ved Jondal 

 først ganske nylig er indvandret i Hardangerfjorden fra de utenfor- 

 liggende kystbanker, hvor denne art er meget talrik. 



Foruten av arktiske arter bestaar fjordfaunaen av boreale og 

 lusitaniske arter. De første er fortrinsvis knyttet til bankerne som 

 omgir det egentlige polarhav og adskiller dette fra Atlanterhavs- 

 bassinet. De sidste er arter, som er sydlig utbredt til Middelhavet, 

 Azorerne, Kanariske øer og Kapverdiske øer. De har sin nord- 

 grænse i vore farvande og synes at ha sit egentlige hjem inden 

 Atlanterhavsområdet. De er indvandret til os med de varme At- 

 lanterhavsstrømme under den postglaciale periode; mange av disse 

 arter findes nemlig i de postglaciale avleiringer. Det er forøvrig 

 sandsynlig, at der fremdeles foregaar en indvandring av sydlige 

 arter. Paa de større dyp i fjordmundingerne og paa bankerne 

 utenfor kysten findes, som allerede ovenfor nævnt, arter som man 

 forgjæves vil søke paa tilsvarende dyp inde i fjordene. Jeg skulde 

 anta, at de er arter, som forholdsvis sent er indvandret og som 

 endnu ikke har formaaet at trænge ind i fjordene. Mange av de 

 i den postglaciale periode indvandrede arter har formaaet ganske 

 at tillempe sig efter de boreale forhold, som nu hersker ved vor 



