﻿120 James A. Grieg. [Nr. t 



Drøbak, Kristianiafjord, 110 m. I 1902 erholdt „Michael Sårs" i 

 mundingen av Sulenfjord, Søndmør, 400 m., to eksemplarer som 

 hadde et tvermaal av henholdsvis 192 mm. og 196 mm. I Trond- 

 hjemsfjorden blev Pteraster multipes først paavist i 1889. I 1893 

 fandtes ytterligere to eksemplarer, som hadde et tvermaal av 160 mm. 

 A aret efter erholdtes et fjerde eksemplar, som var av omtrent 

 samme størrelse som disse to eksemplarer. I 1905 tokes endnu et 

 eksemplar, som hadde en armradius av 120 mm. Dette eksemplar 

 synes at være den største hittil kj endte norske Pteraster multipes. 

 G. 0. Såes har fundet arten ved Bodø og fyrsten av Monaco vest 

 av Vegø. „ Michael Sårs" og „Thor" har tat den paa bankene 

 syd av Færøerne og Island. „Poseidon" har fundet den i den 

 nordlige del av Nordsjøen. End videre er den kjendt fra dyprenden 

 mellem Skagen og den norske kyst. Ifølge Danielssen og Koeen 

 skal desuten „Vøringen" ha faat Pteraster multipes ved Alten. 

 Dette eksemplar har imidlertid ved nøiere undersøkelse vist sig 

 ikke at tilhøre denne art, men Pteraster militaris. 1 ) Paa den vest- 

 atlantiske side kj endes Pteraster multipes fra en række lokaliteter 

 mellem 37° 17' 50" og 44° 26' n. br. (Veeeill 2 ). Endvidere 

 kj endes arten fra det nordlige av Stillehavet mellem San Diego i 

 Californien og Suruga Golf i Japan i syd og Beringshavet i nord 

 (Fishee 3 ). Denne utbredelse er saameget merkeligere da jo Pte- 

 raster multipes er en boreal art, som ikke er kjendt fra arktiske 

 farvande. Der er forøvrig andre boreale arter som har en lignende 

 utbredelse som Pteraster multipes, saaledes forekommer Pandalus 

 borealis og Phoxichilidium femoratum baade inden Atlanterhavets 

 og Stillehavets boreale omraade, men mangler inden det arktiske. 

 Nævnes kan likeledes Echinarachnius parma. Denne art, som ikke 

 er kjendt paa den østatlantiske side, trænger forøvrig noget ind i 

 det arktiske omraade, idet den paa Amerikas østkyst har sin nord- 

 grænse ved Beile Isle Strait, Labrador og paa vestkysten ved 

 Point Belcher, Alaska. 



Cribrella sanguinolenta 0. F. Muller. 

 Sparsom paa begge sider fjorden, 5—150 m. Det største 

 eksemplar maaler: skiveradius 7.5 mm., armradius 39 mm., arm- 



x ) Bergens Museums Aarbok 1902 ur. 1 p. 34. 



2 ) Verrill: Distributions of the echinodermes of northeastern America, 

 Ann. Joum. Sei., ser. 3, vol. 49, 1895, p. 202. 



3 ) Fisher: Asteroidea of the North Pacific and adjacent waters, part 1. 

 Phanerozonia and Spinulosa, Bull. U. S. Nat. Museum, vol. 76, 1911, p. 371. 



