﻿12 A. W. Brøgger. [Nr. 2 



fund i det nordenfjeldske har vist maa selv den sparsomme fore- 

 komst av flint paa sekundært leiested langs vestkysten ha kunnet 

 tilfredsstille behovet (K. Rygh i Oldtiden II s- 8). 



Økser. 



Antallet av økser fra de forskjellige bostedene er forholdsvis 

 meget stort. De vigtigste formene er fremstillet i fig. 6—16. Alle 

 er slepet og vi kan skille ut to hovedtyper ialfald. Den første 

 typen samler bostedsformene fra Holeheien, Vespestad o. s. v. og 

 kan fremdeles kaldes Vespestadtypen, som jeg har gjort i min bok 

 om Vestlandets stenalder (Bergens Museums Aarbok 1907 nr. 1). 

 Den andre typen omfatter økser av trindøkstypen eller den but- 

 nakkede typen. Men likevel er det en sammenhæng mellem de to 

 typene i teknisk behandling: Øksene har allesammen primær h lig- 

 ning, paafølgende slipning i facetter som ofte meget daarlig dækker 

 arrene efter hugningen. Eggen er skraat slepet fra en av bred- 

 sidene. Det kan ogsaa være vanskelig at syne prikhugning av 

 trindøksene. Med andre ord, vi har her den vestlandske formen 

 av disse trindøksene, arbeidet paa selve bostedene sammen med alt 

 det øvrige. 



Det vestlandske materiale av stenøkser har jeg tidligere hat 

 leilighet til at omtale. Jeg mente at kunne skille ut to hovedgrupper 

 av øksetyper, nemlig en ældre som væsentlig samler sig om bosteds- 

 fundene og som jeg kaldte Vespestadtype. En yngre type omfattet 

 en hel mængde enkeltfundne økser av et mere utviklet præg men 

 med tydelig sammenhæng med Vespestadtypen. Jeg kaldte denne 

 andre typen for Vestlanåstypen, men det er indvendt at dette navn 

 er for almindelig, den bør opkaldes efter en mere betydningsfuld 

 lokalitet. Navnene Vespestadtype og vestlandstype kan ogsaa let 

 gi anledning til forveksling. Det synes mig derfor som det efter 

 de nye findesteder ikke behøver være noget iveien for at kalde den 

 yngre typen for Bergenstypen, simpelthen bare for at markere en 

 av alle kjendt vestnorsk lokalitet. Og dermed menes da de mange 

 øksene med det særlig vestlandske træk: skraaslepet egg, ofte 

 fasetslipning, en rund ryglinje o. s. v. De enkelte avskygninger 

 indenfor denne typesamling er delvis behandlet i det tidligere nævnte 

 arbeide. Men det lindes flere og stoffet er langtfra helt gjennem- 

 arbeidet endnu, det er kommet meget nyt til. Det er tydelig nok 

 at denne yngre typen, Bergenstypen, tidligere vestlandstypen. er 



