﻿16 



Johan Daniel Landmark. 



[Nr. 4 



og betragte dem som et hele, der alene kan forstaaes. den ene ved 

 hjælp av den anden. — Begge disse synspunkter maa anlægges. 

 Naar man herunder søker Yieskaret forklaret for sig alene ved 

 hjælp av hypotesen om en spærrende grusavleiring i Brulandspas- 

 sagen, saa faar imidlertid denne variation forsaavidt mindre at si. 

 Ti Førdedalens utviklingsfaser vil allikevel ogsaa i det tilfælde bli 

 ganske de samme. Vieskaret blir elvens gjel fra den sidste inter- 

 glaciale periode. — ■ 



^>'~^.Sj>. 5£_ 



Mg, XIL Avsats i Yiefj eldet. 



Jeg tror ogsaa, at det samme gjælder anlægget av dalen mel- 

 lem den smaatoppede bergaksel og Viefjeldet. Men den her belig- 

 gende erosionsruin maa vel stamme fra et slutningsavsnit av den 

 sidste istid. Den ser saa ny ut, som om elven saa at si var tørret 

 bort igaar. Nu ligger dannelserne her ved den marine grænse, og 

 om fjorden hadde gaat op over erosionsruinen, vilde den paa bun- 

 den av sjøen ha været beskyttet mot forvitring. Marine avleiringer 

 kunde ha dækket den, og naar den siden atter blev hævet op paa 

 det tørre kunde smeltevandet fra bræen ha skyllet den ren. Men 

 det er dog vel meget rimeligere, at bræelven fra den sidste istid 

 har arbeidet her. Fig. VII illustrerer dette. Indenfor erosions- 

 ruinen (ved punkt 2), som ligger midt i den lille dal mellem Vie- 



