﻿H. Tho. L. Schaanning. [Nr. 6 



uten videre har døpt en fugleart med en andens navn, naar de 

 har fundet, at dette virker meie betegnende, hvilket ikke sjelden 

 ogsaa er tilfældet. Betrakter man rækken av literaturnavne for 

 hver enkelt art vil man straks se, at en eller flere av de nævnte 

 mangler klæber ved en meget stor del av navnene, samt at de 

 virkelig gode, norske grundnavne er i forsvindende minoritet. Som 

 hovednavne har jeg derfor i „Norsk Fugleregister" indført en 

 række nye navne, væsentlig for de hos os ikke rugende arter, 

 som jeg har gruppert om navnene: „polar" for de nordlige, 

 „tundra a og „steppe" for de østlige, „hav" for de vestlige og 

 „ Do nau" for de syd- og mellemeuropæiske arters vedkommende, 

 eller ogsaa liketil benyttet navnet paa artens rugeegn: Island, 

 Spitsbergen, Behring, Tartar o. s. v. i forbindelse med slegtsnavnet. 

 Undtat herfra er enkelte i Sverige og Danmark rugende fugle, 

 som oftere er paatruffet i Norge, idet disse arter har faat beholde 

 sine svenske eller danske navne. Av de i Norge rugende fugle 

 har jeg derimot gruppert om navnene „lap" og ,.jæder" henholds- 

 vis de specielle Finmarks- og Jæderarter, og ellers forøvrig blot 

 søkt at tillempe de mindst tiltalende literaturnavne ved at forbinde 

 fuglenes slegtsnavne med benævnelsen paa de enkelte arters ruge- 

 trakter: kyst, fjell, hei, berg, li, skog, myr, vidje, løv, bar, gran 

 og ask. Senere, naar de norske fuglearters talrike, over landet 

 spredte bygdenavne, der endnu ikke er optegnet, engang foreligger 

 komplet indsamlet og offentliggjort, vil man bedre kunne samles om 

 et mere betegnende fælles hovednavn for de norske fugle. 



Kristiania i desbr. 1912. 



H. Tho. L. Schaanning. 



