﻿1913] 



Norsk fugle-register. 



47 



og vaar ved Pasvikelv i Sydvaranger (Schaanning 1907). Langs 

 Vestkysten er den mindre hyppig. Den trives blot i furuskog eller 

 aspblandet løvskog. Stationær syd for polarcirkelen. 



Sortspet (Claussøn Friis 1599). 



— Svartspetta (Strand 1900). 

 Gjertrudsfugl (Ramus 1715). 



— Jertrusfugl og Geirtruds- 

 fugl, desuten Gjertusfugl i 

 Voss og Hallingdal (Aasen 

 1873). 



Ulykkesfugl (Ramus 1715). 

 Sort træpikker (Strøm 1762). 

 Træekloppe J ^^ 1?6 

 Træe pikke J 



9. Sort Trækloppe (Hammer 

 1775). 

 10. Vatspipa i Smaalene (Aasen 

 1873). 

 — Vaspipe (Borrebæk 1900). 



11. Treknarr i Mandal 



15. 



3. 

 4. 

 5. 



6. Træepikke 



7. Lie-Hest (Gunnerus i Leem 

 1767). 



8. Sort Hakkespæt (Wilse 1771). 



115. Løv-spett (1912). Picus viridis Lin. 1766. — Ruger 

 aarlig og er jevnt utbredt — langs Vestkysten endog talrik — i 

 de sydlige lavlandes løvskoge op til polarcirkelen; nordligst er den 

 paatruffet ved Tromsø (Collett 1894). Den trives bedst i ask- og 

 asp-blandede skoge. Stationær. 



12. Trekurr i Sogn I (Aasen 



13. Vækurr i Værdal | 1873). 



14. Vikkurr i Hard.ger f 

 — ogsaa Vikkorre; Vidkurr 

 (Helland 1904). 

 Regnspyten (Lie 1912). 

 Kvænsk: Palokarki i Syd- 



varanger (Wessel 1909). 



1. 



5. Gjertrudsfugl (Strøm 1784). 



6. Papegøiegrøn grønspæt 

 (Hammer 1797). 



7. Trespet (Helland 1904). 

 Lappisk: Zhiaine (Gun. i 



Leem 1767). 



Qrønsjjette 1 ) (Claussøn Friis 

 1599). 



— Grønspetta (Strand 1900). 



2. Grøn trepikker (Strøm 1762). 



3. Grøn hakkespæt (Wilse 1771). 

 4. 2 ) Gulspæt (Hammer 1775). 



— Oulspetta i Hardanger 

 (Aasen 1873). 



116. Ask-spett (1912). Picus canus Gmel. 1788. — Ruger 

 aarlig, men temmelig spredt i de sydlige stifters skogtrakter optil 

 Saltdalen ved Bodø (67° N. B.). Hyppigst forekommer den i Roms- 

 dalen og Telemarken; paa fjeldsiderne træffes den undertiden i 

 birkebeltet (Collett 1894). Stationær. 



*■) Sandsynligvis menes dog med „Grønspet" hos Claussøn Friis og- flere av 

 de ældre forfattere Askespetten (P. canus), mens ,,Gulspet" blev benyttet om 

 Løvspetten (P. viridis). 



2 ) Herhen fører samme forfatter ogsaa følgende art: G. canus (Gmel.) som 

 en „graagrøn varietet". 



