﻿Jens Holmboe. [Nr. 7 



komme i andre lande, maa man vistnok ha lov til at anta, at ved- 

 kommende forfatter har lært træet at kjende her; flere av de øvrige 

 trænavne i den samme liste har forøvrig ogsaa en avgjort norsk form. 



Ogsaa forfatteren av det merkelige skrift „Kongespeilet", som 

 antas at ha været en norsk geistlig omkring midten av det 13de- 

 aarhundrede, har hat kj endskap til kristtornen. Han taler, rigtignok 

 i en temmelig fantastisk sammenhæng, om et træ, „er sumir kalla 

 beinvid, en sumir hulfr, en å latinu er kallat aerifolium" 1 ). At han 

 hermed har sigtet til kristtornen kan der ikke godt være tvil om; 

 navnet Acrifolium (rigtigere: Agrifolium) er velkjendt som et av 

 denne plantes navne hos de gamle latinske klassikere, og i Italien 

 kaldes den endnu den dag idag Agrifoglio 2 ). 



Første gang kristtornen i literaturen direkte er angit at vokse 

 i Norge er, saavidt jeg har kunnet se, i Pedee Claussøn Felts' 

 „Norrigis Bescrifuelse" (1613); i en opregning av trær og busker 

 som vokser i Nordland nævnes her bl. a. et træ n Hul f uer eller 

 Hylstom" 3 ), som ikke godt kan være andet end kristtorn. Navnet 

 hulfr, som anvendtes om denne træart paa oldnorsk (se ovenfor),, 

 men som ikke synes at eksistere nu længere i norske dialekter,, 

 brukes endnu i England og Slesvig i forskjellige varianter om 

 kristtornen, og navnet Htilsdorn brukes sammen med en række 

 nærstaaende navneformer den dag idag om dette træ paa tysk 4 ). 

 At kristtornen skulde ha forekommet i Nordland er sandsynligvis 

 urigtig; feiltagelsen er saa meget mere paafaldende som de oplys- 

 ninger Peder Claussøn gir om de nordlandske træarter ellers i de 

 fleste tilfælder vidner om et ganske godt kjendskap til forholdene. 



Virkelig paalitelige angivelser av bestemte voksesteder optrær 

 i literaturen først i anden halvdel av det 18de aarhundrede, i EL 

 8teøm's „Beskrivelse over Fogderiet Søndmør" 5 ) og J. E. Gunne- 

 rus' „Flora norvegica" 6 ). De voksesteder, som disse to forfattere 

 kj endte, ligger alle paa Søndmør, i den nordligste del av krist- 

 tornens utbredelsesomraade. 



x ) Speculum regale. Konungs-skuggsjå, p. 22. Christiania 1848. 



2 ) H. 0. Lenz: Botanik der alten Griechen und Korner, p. 650. Gotha 1859. 



3 ) Peder Claussøn Friis: Samlede Skrifter, udg. af Dr. Gustav Storm, 

 p. 393. Kristiania 1881. 



4 ) Th. Loesener: Monographia Aquifuliacearum I, s 256. (Nova Acta 

 Acad. Caes. Leop.-Carol., Bd. 78. Halle 1901). 



5 ) Hans Strøm: Beskrivelse over Fogderiet Søndmør, Bd. 2, Sorøe 1762. 



6 ) J. E. Gunnerus: Flora norvegica. Pars posterior. Hafniæ 1772. 



