﻿1913] Karveskur paa Vestlandet. 



■den sikkert staar i forbindelse med senromerske forbilleder. 1 ) Den 

 ser ut til at være forsvundet fra den litt senere del av folke- 

 vandringstiden og i vikingetiden ; ialfald forekommer den ikke blandt 

 al den ornamentik som denne periode forøvrig har efterlatt os, og 

 forholdet er da sikkert det, at dyreornamentiken som blomstrer op 

 fra slutten av 5te aarh. og utover, fuldstændig har fortrængt karve- 

 skuren. Først i den romanske kunst kommer karveskuren igjen, 

 men saavidt jeg kan se bare representert med en meget enkel bord. 2 ) 

 Den er her en av de mange senklassiske reminisenser som den 

 kristne kultur førte med sig, men rigtignok meget begrænset an- 

 vendt og bundet til arkitekturen eller større, mere monumentale ting 

 som enkelte døpefonter V^or romanske ornamentik bygget sig op 

 ved ganske anderledes levende motiver, dyre- og planteformer, med 

 reminisenser av vikingetidens store dekorative følelse, og ind i den 

 gotiske tid er det en fortsat stigning i liv og naturalisme. Karve- 

 skuren kan under denne periode bare ha hat en meget underordnet, 

 om i det hele nogen plass i ornamentiken, og det er ikke grund 

 til at tro at samme mønster har været i live uten avbrytelse den 

 hele tid, 3 ) fordi den gamle romanske bord kan gjenfindes — for- 

 resten ikke helt uforandret — paa bondesaker fra 1700-aarene (som 

 fig. 46). Saa enkle motiver kan let gjenfødes til forskjellige tider 

 naar først smaksretningen gaar den veien. 



Det er sikkert rigtig som det er utviklet av dr. Fett, 4 ) at 

 karveskurens opblomstring i nyere tid maa opfattes som en utløper 

 av den sengotiske ornamentik. Efter sin høie naturalisme kommer 

 gotiken tilslut igjen tilbake til det geometriske i sin forkjærlighet 

 for kunstig gjennembrutt ribbeverk (masverk), og dette motiv over- 



2 ) Rygh: Norske Oldsaker, fig. 180. — Fortidsforeningens Aarsberetn. 1898, 

 s. 96, fig. 10. Smst. 1888, pl. II, fig. 6. — Et romersk alter med typisk karve- 

 skur i sten er avbildet av H. M. Schirmer Ab. 1903, s. 15, fig. 15. — Karve- 

 skurens store utbredelse i denne periode er nævnt av dr. B. Salin: Die alt- 

 germanische Thierornamentik, s. 168, med avbildninger fig. 398 — 402 m. fl. — 

 Det er en misforstaaelse naar lir. Schirmer, 1. c. s. 15, tror at karveskuren i 

 den romerske keisertid er et særlig lokalt fænomeii i England. 



2 ) Eksempler, N. Nicolaysen : Stavanger domkirke, pl. VI, fig. 4 og Kunst 

 og Haandverk, anden række, pl. XX, fig. 8, Aarsb. 1903, s. 14, fig. 14. — H. 

 M. Schirmer, Ab. 1903, s. 12 og 13. 



3 ) Surn det antydes av H. M. Schirmer, Ab. 1903, s. 16, rigtio-nok paa 

 grundlag av meget spredte argumenter. 



4 ) Harry Fett: Yngre norsk folkeornamentik paa mangletreer, Ab. 1905, 

 s. 204 f. — ogsaa utgit som „Norge i gammel tid" II, Kristiania 1906. 



