﻿14 Haakon Schetelig. [Nr. 9 



fra Hardanger med grovere skur og av yngre karakter, men hvor 

 vi allikevel gjenfinder enkelte av motivene fra de tidlige gode ar- 

 beider (eksempler i Bergens Museum og Norsk Folkemuseum). De 

 er ikke daterte, men burde snarest sættes til slutten av 1600-aa- 

 rene. — Ogsaa av mangletrær er det bare et faatal av sikre 

 vestlandske bygdearbeider som foreligger fra dette aarhundredet. 

 Men de viser, stort set, samme stilpræg som de andre sakene vi 

 alt har gjennemgaat. De enkleste har bare en ensformig flatede- 

 koration sammenstillet av trekantete snit (fig 28), som et fra Roms- 

 dalen datert 1675 og et andet av ukjendt oprindelse (fig. 29), begge 

 av den interessante gamle form, hvis typologiske utgangspunkt maa 

 ha været et tyndt bræt som spændes i bue ved en snor fra spis- 

 sen til haandtaket. Ved en del er snorens skruerifler kjendelig 

 antydet i skuren paa midtribben, som paa det fra Romsdalen (fig. 

 28). Videre omdannet har vi denne type i et næsten elegant svun- 

 get mangletræ fra Jondal i Hardanger, datert 1673 (fig. 30), hvor 

 ogsaa karveskurens rosetter er kommet ind i varierende mønster, 

 vekslende med geometriske border og en hel række troldtegn. 

 Renæssansetidens type, det rette, flate træ med avfasete kanter, 

 finder vi ogsaa med 1600-aarenes skur, som paa et fra 1635 (fig. 

 31) med tre forskjellige rosetter og meget degenererte ranker; det 

 oplyses at være fra Vestlandet, men uten nogen nærmere opgave 

 om stedet. En del varierende eksempler paa denne sidste typen 

 kunde fremlægges fra Bergens Museum, hvis ikke denne samling 

 av mangletrær var særlig daarlig forsynet med lokalitetsbestemmel- 

 ser, og følgelig ikke uten videre kan tas til indtægt som vest- 

 landsk materiale. Meget tilsvarende former kjendes ogsaa anden- 

 stedsfra, som fra Valders og Telemarken. Jeg avbilder til slutning 

 bare et stykke fra Birkeland i Fane ved Bergen, med aarstal 1683 

 (fig. 32), som rigtignok ikke direkte har at gjøre med karveskurens 

 utvikling. Det er dekorert med to meget skematiske tegninger av 

 kirker, utført i fordypete linjer, et motiv som vel med al rime- 

 lighet kan føres tilbake paa den sengotiske forkjærlighet for en 

 arkitektonisk ornamentik med rikt utformete spir og gavler. Vi 

 har her igjen et eksempel paa den seige middelalderske overleve- 

 ring i den nyere folkekunst paa Vestlandet, og netop det her fore- 

 liggende motiv har en meget nærliggende parallel i den gotiske 

 grundform for sølvbeltene, som i forenklet skikkelse gaar igjen i 

 meget sen tid. 



1600-aarene til ende bygger altsaa den vestlandske skur helt 



