﻿1913] Karveskur paa Vestlandet. 1 7 



og Sydsverige; den naar ogsaa hurtig til Østlandet og Sørlandet, 

 hvor vi har de sørlandske mangletrær av hollandsk type og mang- 

 letrær av Smaalenstypen, den sidste ifølge dr. Fett ogsaa utbredt 

 over Bohuslen, Sydsverige og Danmark. Ved importsaker er stilen 

 kjendt i Bergen fra begyndelsen av 1600-aarene, og den er baade 

 i dette aarhundredet og det følgende meget brukt paa smaasaker, 

 som skrin og æsker og paa mangletrær. (Som eksempel avbildes 

 her et litet skrin i Bergens Museum, fig. 36.) Men efter de mange 

 bestemt daterte bondesaker vi har gjennemgaat er det sikkert at 

 dens indflydelse ikke naar det vestlandske bondearbeide før omkring 

 1700. Det er ganske betegnende at det bare var denne karve- 

 skur som øvet indflydelse paa bygdene. Samtidens store og pom- 

 pøse barok gik sporløst forbi bondekunsten paa Vestlandet, fordi 

 former og smak var altfor forskjellige fra det hjemlige til at kunne 

 forstaas og assimileres. Men den fine hollandske karveskur laa 

 det tilvante og fortrolige saa nær, at den uten videre kunde flyte 

 ind som det fornyende element i ornamentiken. Den var jo alt 

 vel hjemme i Bergen, byen paa Vestlandet, og den ventet bare 

 paa det øieblik da troldtegnenes magt skulde løses saa den deko- 

 rative utvikling igjen kunde ta fat. 



Fra begyndelsen av 1700-aarene begynder denne utvikling, ikke 

 ved direkte laan av fremmete motiver, men ved at overføre prin- 

 sipet i den fremmete skuren til en ny utnyttelse av de velkjendte 

 gamle formene. Man gaar over fra det tidligere prinsip med en 

 gruppering av enkeltfigurer til en komposition av sammenhængende 

 flateornamenter. Vi ser det arbeides i denne retning efter for- 

 skjellige fremgangsmaater. I skuren paa et skrin fra Evanger 1692 

 (fig. 5) som jeg tidligere har henvist til i en anden forbindelse, er 

 det gamle motiv siksakbaandet utnyttet som flatemønster, og paa 

 et fra Hardanger 1730 (fig. 37) finder vi dels det samme siksak- 

 baand, dels diagonale ruter trukket ut som et tæppeagtig møn- 

 ster der jevnt dækker hele flaten omkring rosettene. Meget nær- 

 liggende er ogsaa dekorationen paa nogen av de runde æskene, som 

 det ses av eksempler fra Stord og Vikedal (1907: 80 og 1907: 

 142.) — Paa et større skrin fra Nordfjord, (fig. 40), likeledes med 

 aarstal 1730, er det vist mere opfindsomhet i at dække hele flaten 

 med en mere sammensat komposition. Grundformen er som vi ser, 

 den traditionelle og likeledes er det gammel overlevering i rosettenes 

 varierende tegning; men en paatagelig fornyelse er det allikevel i 

 den bevisste stræben efter at la ornamentiken dække hele flaten 



