26 



Această specie, care este cu mult mai numeroasă în apele noastre decât 

 cea precedentă, se deosebeşte de ea dela prima vedere printr'o serie de 

 caractere foarte bine stabilite şi uşoare de recunoscut. Atât mărimea cât 

 şi forma generală a corpului, forma capului, forma pedunculului şi a 

 aripioarei caudale, numărul radiilor din ambele aripioare dorsale, pozi- 

 ţiunea primei dorsale faţă ele ventrale, distanţa ochilor între ei, solzii, colo- 

 raţiunea generală, etc. sunt cu totul diferite la ambele specii. 



Descrierea. Pietrarul are corpul în formă de fus ca şi specia precedentă, 

 însă e cu mult mai puţin lungăreţ şi mai îndesat. înălţimea maximă a 

 corpului este la începutul primei aripioare dorsale şi ea se continuă până 

 pe la jumătatea acestei aripioare, aşâ că pe această distanţă forma cor- 

 pului e aproape cilindrică. Lăţimea maximă a corpului este între margi- 

 nile posterioare ale celor 2 opercule şi e aproape egală cu înălţimea sa 

 maximă care e conţinută — după mărimea exemplarelor — de 5.5 — 6.5 ori în 

 lungimea totală a corpului. Un exemplar de 38 cm. are o înălţime maximă 

 de 6 cm.; un alt exemplar de 30 cm. are o înălţime maximă de 5.5 cm. 



Capul este ceva mai puţin turtit dorso-ventral şi văzut dela par- 

 tea sa dorsală are o formă aproape triunghiulară şi este cuprins apro- 

 ximativ de 4 ori în lungimea totală a corpului. Gura, care are forma 

 unei potcoave, are pe marginile ei — în afară de dinţii mici în formă de 

 perie cari îi acoperă oasele fălcilor, vomerul şi palatinele — -nişte papile den- 

 tiforme ceva mai mari. Nările sunt şi aici duble şi separate printr'o mem- 

 brană subţire proeminentă; nara anterioară este la jumătate de distanţă 

 între vârful botului şi marginea anterioară a ochiului. Marginea posterioară 

 a preoperculului este uşor dinţată, iar operculul se termină cu 2 ghimpi 

 din cari unul superior mai mare şi altul aşezat sub el ceva mai mic. 



Ochiul este situat astfel, încât marginea sa posterioară e aproximativ 

 la jumătatea capului; diametrul său este cuprins ceva mai mult decât de 

 5 ori în lungimea capului — măsurata dela vârful botului la vârful terminal 

 al operculului. Distanţa între ochi e mai mare ca la specia precedentă şi 

 este egală cu ceva mai mult decât odată şi jumătate diametrul ochiului. 



Pedunculul caudal este comprimat lateral şi cu mult mai înalt decât 

 la specia precedentă, la care este aproape cilindric şi foarte îngust; de- 

 asemenea el este aici cu mult mai scurt, aşâ că distanţa între sfârşitul 

 celei a IT-a dorsală şi caudală este aci conţinută mai bine de 7 ori în 

 lungimea totală a corpului, pe când la A. streber această distanţă e con- 

 ţinută numai de 5 — 5,5 ori. 



Corpul este acoperit de mici solzi ctenoizi, vârtoşi şi bine fixaţi, cari 

 către partea sa posterioară devin din ce în ce mai mici. Linia laterală 

 este bine pronunţată şi are 85 — 95 de solzi. Solzii se întind şi pe toată 

 partea superioară a capului, acoperind în mod complet operculul, partea 

 de sus a preoperculului şi toată regiunea occipitală şi parietală a capului; 

 numai împrejurul gurii, o mică regiune împrejurul ochiului şi câteva pete 

 din partea inferioară a preoperculului rămân neacoperite cu solzi. Dease- 

 menea rămâne cu totul neacoperită partea inferioară a capului, regiunea 

 pectorală şi partea ventrală a corpului până la inserţiunea aripioarelor 

 ventrale. De aici înainte, contrar ca la cealaltă specie, partea ventrală este 

 peste tot acoperită cu solzi. 



