28 



4. Gen. Acerina Cuv. 



Corpul comprimat lateral. Gura terminală. O singură aripioară 

 dorsală formată prin împreunarea celor două. Oper cuiul şi preoper- 

 culul cu spini puternici. Numai dinţi mici în formă de perie, fără 

 canini. t Limba şi palatinele fără dinţi. Maxilarele libere la partea lor 

 poster ioară. Capul, pieptul şi în parte şi burta fără solzi. Oasele ca- 

 pului cu cavităţi mucifere adânci. 7 ', excepţional 6 radii branchiostege. 



In apele României trăesc 2 specii ale acestui gen. O a treia specie A. ros- 

 sica, caracteristică fluviilor ruseşti cari se varsă în Marea Neagră, nu am 

 găsit-o chiar după multe cercetări speciale nici în Dunăre şi nici chiar în 

 apele Mării Negre din faţa gurilor Dunării. 



/ sp. Acerina cernua L. Ghiboztul. 



Tab. II. Fig. 11. 



Caractere specifice: Corpul scurt şi îndesat, botul obtuz, dorsala 

 cu 13 — 15 radii spinoase. Pe dos şi pe lături verde măsliniu, 

 cu pete mai închise. 



Sinonime şi citaţiuni : 



Perca secunda: Marsigli, 1. c, tab. 23, fig. 2. 



Perca cernua: Linne, S. N. I, p. 487. Bloch, Oekonom. Naturg. d. Fi- 

 sche Deutschl. II, p. 74, tab. 53. Meidinger, Icon. Piscium Austriae, 

 tab. 3. Pallas, Zoographia Rosso -Asiatica III, p. 245. Reisinger, Spec. 

 Ichthyol. Hungar., p. 18. 



Acerina vulgaris: Cuv. et. Val., 1. c, voi. III, p. 4 şi voi. VII, p. 448 

 (anexe). Eichwald, Zoolog, specialis III, p. 83 (1831). Nordmann, 1. c, 

 p. 368. Hechel u. Kner, 1. c, p. 19. Pancic, 1. c, p. 66. Jeltteles, 1. c, p. 29. 

 Kessler, Zur Ichthyol., p. 6; — Nachtrăge zur Ichthyol. etc. p. 6; — Ausziige 

 a. d. Berichte, etc. II, p. 6. 



Acerina cernua: Siebold, 1. c, p. 58. Kessler Aralo-Caspi-pontic. Ichthyol. 

 (1877). Grimm, 1. c. (1883). Seeley, 1. c, p. 33. Sabanjeff (1892), l.'c, 

 p. 61. Boulenger, Catalogue, etc. voi. I, p. 110. WarpachowsM, Peştii 

 de apă dulce din Rusia europ. (1898), p. 38, iig. 15. 



1) 13 — 15/11—14, P13, V 1/5, A 2/5 — 6, C 17, L. lat. 35-40, L. tr. 

 6 — 7/10 — 12. 



Descrierea. Grhiborţul are corpul comprimat lateral relativ scurt şi înde- 

 sat, înălţimea sa maximă este de obiceiu pe linia care uneşte inserţiunea 



