SG 



Distribuţia si Variaţiunea. Ghiborţul trăeşte inai în toate apele din 

 ţară până în regiunea dealurilor. In Dunăre şi bălţile ei, în toate lacurile 

 noastre litorale, în bălţile de inundaţiune ale Prutului, în Snagov, bălţile 

 Moştiştei, etc. este foarte frecuent. Chiar la mare în faţa gurilor Dunării 

 unde apa încă nu este prea sărată se prinde foarte mult. In râurile mari 

 se prinde în partea lor inferioară. 



Ghiborţul variază foarte mult după natura diferitelor ape în cari tră- 

 eşte. In afară de coloraţiune, care e mult mai închisă, chiar neagră la peştii 

 din baltă şi verde deschisă la cei din apele curgătoare sau din lacurile a- 

 dânci şi limpezi cu fundul pietros sau nisipos, mai variază şi dimensiunile 

 şi chiar forma corpului. Cercetând însă lucrurile mai de aproape pe un 

 număr foarte mare de exemplare provenite din diferitele localităţi, prinse 

 în diferite anotimpuri, m'am putut convinge că toate acestea nu sunt decât 

 variaţiuni individuale mai mult sau mai puţin diferite una. de alta, cari 

 însă sunt toate legate între ele prin serii complete de forme intermediare. 

 Acelaş lucru cred că este şi cu forma deosebită pe care Nordmann zice 

 că a găsit-o în râul Reut, lângă Bălţi în Basarabia şi despre care presu- 

 punea el că ar putea li o specie nouă. 



Biologia. Ghiborţul trăeşte de preferinţă în ape mai adânci — atât curgă- 

 toare cât şi stătătoare — cu un fund pietros, nisipos sau argilos; se găseşte 

 însă tot în aşâ mari cantităţi şi în apele mai puţin adânci, cu nămol la fund, 

 cum sunt de ex. bălţile noastre de inundaţiune ale Dunării. Giborţul este un 

 peşte foarte răpitor şi se hrăneşte. în afară de viermi, larve de insecte şi 

 crustacee, cu icre de alţi peşti şi peşti mici. Epoca sa de reproducţiune 

 începe de prin luna lui Martie şi se întinde până în Aprilie şi Maiu ; la bă- 

 taia care se face în mai mulţi răstimpi ei se întrunesc în cârduri mai mari 

 şi leapădă icrele la un loc. Femeile leapădă 50 — 100.000 ouă având fie- 

 care un diametru cam de 1 mm., icrele lor le lipesc la fundul apei pe 

 pietre, prundiş sau plante acuatice. Durata încubaţiunii ouălor este scurtă 

 însă creşterea lentă. 



Părăsite. Ghiborţul are foarte mulţi părăsiţi. Până acuma s'au descris : 

 5 specii de Nematode, 3 specii de Echinorynchi, 8 specii de Trematode 

 şi 2 specii de Cestode. In apele noastre nu arareori se văd exemplare cu 

 peretele abdomenului despicat de Ligula, ieşind viermele afară. 



întrebuinţare. Ghiborţul are o carne albă, foarte gustoasă şi uşor di- 

 gestibilă; din cauza dimensiunilor sale relativ mici, el nu are o valoare 

 mare pe piaţă şi nici nu joacă un rol însemnat în alimentaţiune. Pe piaţă 

 se vinde de obiceiu împreună cu alte specii mici de peşte. Din el nu se 

 face decât foarte rar sărătură. Se pescueşte cu năvodul şi tot felul de plăşi 

 împreună cu alte specii de peşte ; cade de asemenea la garduri şi la lese. 



Piscicultura. Deşi Heckel şi Kner îl recomandă pentru a fi cultivat în 

 heleştee, nu pot da nimănui un astfel de consiliu. El fiind un peşte răpi- 

 tor care distruge icrele şi puii altor peşti, este periculos pentru cultură; 

 pe de altă parte crescând foarte încet şi neavând decât o valoare foarte 

 mică comercială, compensaţia ce ne-o aduce este cu mult mai mică decât 

 răul ce ni-1 produce. 



Numele populare. In general este cunoscut mai cu seamă în Moldova, 

 Dobrogea şi Brăila sub numele de Ghiborţ sau Ghigorţ; mai are însă 



