32 



Solzii ctenoizi cari acoperă corpul sunt ceva mai mari ca la specia pre- 

 cedentă. Ei lipsesc pe cap, pe piept şi pe burtă până în dreptul aripioa- 

 relor ventrale, în această regiune se simte însă la pipăit încă câte o mică 

 pată acoperită cu solzi. Linia laterală este bine pronunţată şi merge pe 

 toată lungimea corpului în pătrarul de sus al înălţimii sale aproape paralel cu 

 linia dorsală. Aripioara dorsală începe deasupra inserţiunii pectoralelor ; 

 primul ei spin este aproximativ egal cu jumătatea celui de al Il-lea, de aici 

 ceilalţi cresc cu încetul până la al IV-lea şi al V-lea, cari sunt cei mai mari, 

 şi scad apoi treptat j)ână la penultimul. Ultimul radiu spinos e ceva mai 

 mare şi aproape egal cu jumătatea înălţimii radiilor moi. Toate radiile 

 spinoase dela dorsală sunt libere la vârfurile lor. Inserţiunea analei în- 

 cepe sub primul radiu moale al dorsalei şi se termină aproximativ sub al 

 7-lea sau al 8-lea. Pectoralele sunt scurte, iar caudala este puţin despicată 

 la mijloc şi acoperită cu solzi mici la baza ei. 



Color aţiiinea. Coloarea generală a corpului este galbenă deschisă ca lămâia. 

 Pe spinare e ceva mai închis, iar pe partea ventrală deschis de tot, a- 

 proape alb argintiu. Partea superioară a capului este brună. Pe jumătatea 

 superioară a corpului se întind 3 linii subţiri longitudinale negre albăstrii, 

 cari merg dela finea operculului până la originea caudalei. Prima linie 

 pleacă dintr'un punct cu linia laterală, se scoboară puţin în jos şi merge 

 aproape cu totul dreaptă pe linia mediană a corpului; a doua pleacă 

 puţin mai de sus, întâlneşte linia laterală în dreptul celui al Vl-lea şi al 

 VH-lea spin dorsal şi merge confundându-se cu ea până se pierde pe la 

 mijlocul părţii moi a aripioarei dorsale; această linie e deseori întreruptă. 

 A treia linie începe dela finea occipitalulului şi merge pe lângă muchea 

 spinării dela baza aripioarei dorsale până la începutul coadei. Şi această 

 linie, deşi este mai pronunţată, este din loc în loc întreruptă. La unele 

 exemplare prinse în timpul iernii am găsit între fiecare din aceste 3 linii 

 încă câte o linie mult mai slab pronunţată şi mai întreruptă, aşâ că avem 

 în total 5 linii longitudinale. 



Pe membrana dintre radiile spinoase ale dorsalei sunt o serie de pete 

 negre, astfel dispuse încât formează şi ele 3 dungi închise, dunga cea mai 

 de jos formează marginea acestei aripioare. Aceste dungi formate din 

 puncte se văd şi pe partea moale a dorsalei cât şi pe caudală şi chiar 

 anală, însă cu mult mai puţin pronunţate. Irisul este la partea superioară 

 negru, la partea inferioară deschis cu luciu metalic. 



Dimensiunile. Exemplarele mature obişnuite au o lungime de 14 — -15 

 cm.; exemplare însă de 18 — 20 cm. nu sunt o raritate; cele mai mari 

 exemplare ce le-am văzut — provenite din Dunăre, din braţul Kilia, erau 

 de 24 cm. 



Distribuţia. Răspărul este mai mult limitat în basenul Dunării, el se 

 rătăceşte numai rareori în partea inferioară a râurilor noastre. Foarte 

 des este însă la mare la: Musura, Sulina şi Sf. Gheorghe în gurile Du- 

 nării, aici la fiecare trăsătură de năvod se scot câteva bucăţi. Răspărul 

 intră si prin bălţi — însă e foarte rar — şi se pescueşte mai cu seamă iarna 

 când se trage cu năvodul pe sub ghiaţă. In lacurile naturale din interiorul 

 terii, cari nu stau în legătură cu Dunărea şi unde Ghiborţul se găseşte foarte 

 mult, el lipseşte cu totul. Pentru descrierea de faţă au servit 8 exemplare din 



