40 



întrebuinţarea. Sglăvoacea are o carne foarte gustoasă şi când se fierbe 

 iea o coloare roşie ca a păstrăvului. La noi se mănâncă mult, fript proas- 

 păt la frigare. O valoare comercială nu are şi nici nu se aduce decât 

 foarte rar şi în foarte mici cantităţi prin unele oraşe de munte la piaţă. 



Piscicultura. Sglăvoacea fiind un peşte răpitor, care poate aduce ade- 

 seori mari stricăciuni tovarăşului său de vieaţă, Păstrăvul, căruia îi mănâncă 

 ouăle şi puii şi-i face concurenţă la hrană, nu numai că nu trebue îmmulţit, 

 dar din contră ori de câte ori voim să facem îmbunătăţiri pentru pescui- 

 tul din pârăele de munte, trebue să căutăm a-1 împiedică să se îmmul- 

 ţească prea tare şi a-1 înlocui cu pui de păstrăvi. 



Pescuitul. Sglăvoacele se prind vara cu sacul şi cu mâna, ridicând în- 

 cet pietrele; iarna se bat cu ostia. Ele cad însă şi la cereală (crâsnicul 

 fără coadă) şi câte odată chiar la gărduţul cu leasă. 



Numele populare. Numele cele mai răspândite sunt: Sglăvoace, Sglă- 

 voc, Sglăvoagă şi Glăvoace; le-am auzit în Bucovina, pe toată valea Bis- 

 triţei, la Câmpulung, în judeţul Argeş, şi chiar arareori pe valea Oltului, 

 Topolog si Lotrişor. In Transilvania, după Bielz şi Heckel şi Kner : Klo- 

 wosch şi Butz. In Moldova se mai numesc Babe, Babele şi Bobi (pe 

 pâraiele din valea Bistriţei, pe Trotus, Asău, Uzul, la Dărmăneşti, etc). In 

 Oltenia se numesc mai cu seamă Moace. 



Varietăţi. In apele noastre trăesc 2 feluri de varietăţi din această specie, 

 şi anume : 



1) Forma tipică Cottus gobio L. Var. macrostomus aci descrisă, 

 caracterizată printr'o gură mare, maxilarul ajungând înapoi cel puţin 

 până sub marginea anterioară a ochiului şi 



2) Cottus gobio L. Var. microstomus (= Cottus microstomus: Heckel, 

 Anal. d. Wiener Museums 1836 şi Heck & Kner, 1. c, p. 32), caracte- 

 rizată printr'o gură mai mică, maxilarul neajungând înapoi până 

 sub ochi. 



Celelate diferinţe cari s'au găsit între aceste 2 forme şi cari făcuse 

 pe Heckel să ridice ultima varietate la rangul unei specii s'au dovedit în 

 urmă — în special de către Giinther şi Jeitteles — că nu există şi că amân- 

 două formele sunt strâns legate între ele prin forme intermediare. 



Varietatea microstomus a fost găsită de către Kessler în apele Basara- 

 biei şi eu am găsit-o foarte des în pâraele noastre din munţii Moldovei. 

 Ea are acelaş fel de vieaţă, hrană, reproducţie etc. ca şi. forma tipică, aşâ 

 că nu am nimica nou de spus în privinţa ei. 



2. Sp. Cottus poecilopus Heck. 



Tab. II. Fig. 14. 



Caractere specifice: Gura foarte largă ajungând până sub ochi. 

 Pectoralele lungi şi late în formă de evantaliu. Ventralele 



