49_ 



2 oase cu marginile lor interne dinţate, prin cari se încheie foarte strâns 

 între ele formând un angrenaj în formă de zig-zag. La partea anterioară 

 aceste oase se separă lăsând un spaţiu liber, acoperit cu piele deasupra, 

 care se confundă cu spaţiul format de cele 2 oase cubitale; ramurile ascen- 

 dente ale discului basenului sunt mari şi late, formând un adevărat scut 

 triunghiular, al cărui vârf este la inserţiunea spinului ventral şi a cărui 

 bază ajunge sub aripioara pectorală până aproape de jumătatea corpului. 



Deschiderea anală este situată sub ultimul spin dorsal. Corpul este aco- 

 perit pe laturile sale cu 29 — 30 plăci osoase ale căror dimensiuni merg 

 din ce în ce descrescând. Primele 7 — 8 sunt mai mari şi strâns lipite 

 între ele, ba chiar uneori marginea posterioară a uneia acopere marginea 

 anterioară a celei următoare. Cu cât merge însă mai mult înspre coadă, 

 ou atât ele devin mai mici şi mai depărtate între ele, aşâ că până la a 

 20-a sau 23-a se văd încă ca nişte mici discuri rotunde pe mijlocul cor- 

 pului; de aci înainte se pierd cu totul în piele şi numai cu multă greu- 

 tate le mai putem descoperi cu lupa pe cele din urmă 6 — 8 plăci. Nici- 

 odată nu am văzut însă ca ultimele 4 — -6 plăci să se unească între ele 

 şi să formeze la un loc câte o carenă pe fiecare lăture a pedunculului 

 caudal, după cum nici Kessler nu a văzut aceasta la exemplarele sale. 



Dacă însă exemplarele examinate de Steindachner prezentă această par- 

 ticularitate care le-ar apropia întru câtva de G. pungitius (var. trachurus), 

 aceasta ar fi de sigur un caracter care ar merita a i se da o importanţă mai 

 mare. Cred însă necesar încă odată să relevez că nici chiar exemplarele al 

 căror scut basinal este cu totul identic cu cel dela exemplarele lui Stein- 

 dachner, nu prezentă nici o urmă din această particularitate. 



Linia laterală percurge plăcile osoase şi e însemnată pe fiecare placă 

 cu un mic orificiu. 



împrejurul spinilor şi aripioarei dorsale precum şi a aripioarei anale, 

 se află câte o serie de foarte mici plăci osoase lungăreţe, abia vizibile. 



Pe spinare sunt de obiceiu 9 sau câteodată 10 spini dorsali liberi ; 

 primul este situat pe linia dintre marginea operculului şi inserţiunea pec- 

 toralei, ultimul este situat aproximativ deasupra deschiderii anale. Ei se 

 culcă înapoi alternând într'o parte şi alta a corpului. Fiecare spin este 

 legat printr'o membrană subţire la partea sa posterioară de linia dor- 

 sală a corpului şi această membrană îl înveleşte şi pe el, astfel încât nu- 

 mai vârful său rămâne în adevăr liber. Aceşti spini — ■ ca şi cei ventrali — 

 sunt prevăzuţi fiecare cu câte o articulaţiune, astfel încât odată deschişi 

 nu se mai pot închide la loc decât cu voinţa animalului. Mărimea lor 

 este aproximativ egală cu diametrul ochiului. Aripioara dorsală constă 

 din 7 — 8 radii moi bifurcate la partea lor superioară. Anala are înaintea 

 ei un spin gros curbat, urmat de obiceiu de 7 (rareori 6) radii moi bifur- 

 cate. Pectoralele ale căror inserţiuni sunt foarte apropiate de marginea 

 operculului constau din 10 radii moi simple având marginea lor posterioară 

 rotunzită, puţin mai scurtă la partea inferioară decât la cea superioară; 

 ele se întind până în dreptul inserţiunii celui al IV-lea sau al V-lea spin 

 dorsal. 



Aripioarele ventrale sunt reprezentate prin câte un spin puternic, lăţit 

 şi la ambele sale mărgini dinţat, iar pe toată partea sa anterioară sgrim- 



A. R.— Publ. Adamachi. III. Antipa, Ihtiologia. 4 



