50 



ţuros; la exemplarele tinere de tot dinţii abia se recunosc sau nu există 

 de loc. Aceşti spini cari se articulează în acelaş fel ca şi cei dorsali în 

 scutul bazinului sunt şi ei legaţi de corp la partea lor posterioară cu o 

 mică membrană. Observând cu multă atenţiune, la cei mai mulţi putem 

 descoperi în această membrană un al doilea radiu foarte mic. Acest al 

 doilea radiu rudimentar, care a fost observat şi de către Steindachner la 

 un singur exemplar, a fost trecut cu vederea de către Kessler, aşa că el 

 a format din aceasta un caracter principal distinctiv dintre această specie 

 şi G. pungitius. Eu l-am putut observă cel puţin la 60% din exemplarele 

 studiate şi unde nu l-am putut vedea, eră probabil rămas ascuns sub scutul 

 basenului. Culcaţi înapoi aceşti spini ajung la exemplarele tinere până la fi- 

 nea discului basenului; la exemplarele mari însă (de 4,5 mm.) ei ajung 

 numai până la 2 / 3 din lungimea sa. Caudala constă de ordinar din 12 — 13 

 radii moi bifurcate, având însă încă pe fiecare margine câte 1 — 3 radii 

 mici; ea are cu totul forma unei lopeţi. 



Color aţiunea. Coloarea generală a corpului pe spinare şi pe lături este 

 brună-verzie marmorată, pe partea ventrală este gălbie sau chiar albă-ar- 

 gintie. Linia laterală este marcată printr'o linie deschisă care porneşte 

 dela marginea ochiului şi merge aproape de jumătatea corpului până la 

 mijlocul inserţiunii caudalei; la alte exemplare din delta Dunării această 

 linie părăseşte linia laterală şi se termină la finea aripioarei anale. La 

 alte exemplare în fine se vede o dungă lată închisă, care porneşte dela 

 începutul capului şi trece peste ochi până sub pectorală. 



Dimensiunile. Exemplarele cele mai mari pe cari le-am găsit provin 

 din heleşteele din Moldova de sus şi au o lungime de 45 — 46 mm. ; în 

 bălţile Dunării de ordinar am găsit exemplare mature având 35 — 37 mm., 

 iar cele mai mari având 40 mm. lungime. 



Distribuţiunea. Acesta specie se găseşte aproape în toate apele noastre 

 dulci din regiunea câmpiei şi chiar din regiunea colinelor şi mai cu seamă 

 prin bălţi, heleştee şi jepcile de inundaţie sau mlaştinele formate din ploi. 

 In bălţile Deltei Dunării este foarte abundentă. In lacul Razelm nu se gă- 

 seşte decât în părţile sale unde apa e mai dulce. In mare nu am găsit-o 

 niciodată. 



Posiţiunea sistematică. Din descripţiunea mai detaliată pe care am dat-o 

 acestei specii se poate vedea că ea, deşi este foarte de aproape înrudită cu 

 Gasterosteus pungitius L. y se deosebeşte în multe puncte foarte lămurit de el 

 şi constitue o specie bine definită. Deoarece însă aceste diferinţe nu au 

 fost încă puse suficient în evidenţă, ba chiar s'au considerat ca atare ca- 

 ractere prin cari în realitate ele nu se deosebesc de loc între dânsele şi 

 s'au scăpat din vedere altele cu totul principale, cred că e necesar să revin 

 asupra acestei chestiuni şi să stabilesc adevăratele caractere distinctive; 

 aceasta pentru a da o definiţiune corectă acestei specii, caracteristică nu- 

 mai basenului Aralo-Caspi-pontic şi a o delimita de toate celelalte specii 

 din alte mări, cu cari se aseamănă ea mai mult sau mai puţin. Prin ama- 

 bilitatea profesorului K. Brandt din Kiel am putut dobândi câteva exem- 

 plare de Gasterosteus pungitius din marea Baltică, aşa că în afară de datele 

 literare am putut compara între ele chiar înseşi exemplarele din ambele 

 specii. Deosebirile cele mai principale între aceste specii sunt cam urmă- 

 toarele : 



