51 



1) Forma generală a corpului este cu totul diferită: pe când la Gaste- 

 rosteus pungitius este îngustă şi lungăreaţă, aşa că înălţimea maximă a 

 corpului intră de 6 ori şi chiar mai mult în lungimea sa totală (inel. 

 caudala), la specia noastră este mai scurtă şi îndesată, aşa că înălţimea 

 maximă a corpului se cuprinde numai cel mult de 5 ori în lungimea sa 

 totală. 



2) Ghimpii ventrali sunt la G. pungitius subţiri şi cu totul netezi, pe 

 când la specia noastră sunt groşi şi dinţaţi puternic pe margine, iar pe 

 partea anterioară sgrimţuroşi. 



3) Membranele dela partea posterioară a spinilor ventrali şi chiar dorsali 

 sunt cu mult mai desvoltate la G. pungitius decât la G. platygaster. 



4) Gasterosteus pungitius nu are niciodată plăci osoase pe laturile 

 corpului, ci numai câteva pe pedunculul caudal, cari unindu-se la un loc 

 formează pe fiecare parte a sa câte o carenă şi aceasta numai la varietatea 

 leiurus. ; la G. platygaster din contră există în totdeauna câte 29 — 30 de 

 plăci osoase pe ambele laturi ale corpului, cari însă niciodată nu se unesc 

 între ele pentru a formă carene pe laturile pedunculului caudal. 



5) La G. pungitius aripioarele dorsale şi anala sunt cu mult mai lungi, 

 având prima 10 — 11 şi a Ii-a 9 — 11 radii moi, pe când la specia noastră 

 dorsală nu are de ordinar decât 7 — 8 si anala 6 — 7 radii moi, si în fine 



6) Scutul basenului este de ordinar la G. pungitius cu mult mai mic 

 şi mai îngust decât la G. platygaster, comparând între ele exemplare de 

 aceeas vrâstă. 



Din toate aceste se vede dar că avem a face cu 2 specii bine distincte, 

 însă tot odată şi foarte de aproape înrudite între ele. Dacă am admite 

 clasificaţiile date de Blanchard, Sauvage sau Fatio genului Gastero- 

 steus — clasificaţiuni însă cari nu au fost admise de majoritatea ihtio- 

 logilor moderni ca nefiind naturale — ele ar fi singurii reprezentanţi europeni 

 ai subgenului Gasterostea (Sauvage), sau Pungitius (Fatio). In tot cazul 

 oricum ar fi, aceste 2 specii sunt cu mult mai apropiate între ele decât 

 de cealaltă specie europeană G. aculeatus. 



Biologia. Această specie trăeşte de preferinţă în apele cât se poate de 

 puţin adânci şi cu multă vegetaţiune în ele. Pe la marginile bălţilor, în 

 şanţuri, în jepcele rămase în urma inundaţiunilor, în heleştee, etc, acolo 

 îşi găsesc ei cele mai bune condiţiuni de existenţă. In bălţile deltei Du- 

 nării tot pe lângă stufişul din apropierea malurilor sau prin gropile ră- 

 mase cu puţină apă pe la marginea bălţilor, după retragerea apelor, acolo 

 se găsesc în foarte mari cantităţi împreună cu o specie mică de Gobius, 

 cu Svârluga şi cu Umbra Krammeri. In lacurile litorale numai în partea 

 lor unde nu sunt prea sărate. In Sinoe liman şi în mare nu l-am găsit 

 niciodată. 



In privinţa hranei şi a reproducţiei ei se aseamănă în totul cu G. pun- 

 gitius. Icrele şi le leapădă pe la finele lui Martie şi Aprilie, făcând şi ei un 

 fel de cuib din fire de plante şi îşi păzesc singuri ouăle până la desvol- 

 tarea lor. 



Nume populare. In Moldova ele sus îi zic ţăranii Peşte ţigănesc, un 

 nume însă care nu este propriu numai acestei specii ci la toate vietăţile 

 acuatice din baltă, cari nu se pot mânca şi au mai mult sau mai puţin 



