22 



viciu cauzei punând diagnoza lui în această lucrare spre a înlesni s'o 

 poată determină mai uşor cel ce va avea fericirea să o găsească. 



De altfel avându-se în vedere numărul foarte restrâns de exemplare ce 

 au fost examinate până acuma, cred că nu e încă exclusă posibilitatea 

 că în realitate să nu avem a face cu o specie deosebită, ci numai cu o 

 simplă varietate individuală a speciei Lucioperca sandra, de care s'ar 

 deosebi numai prin radiile spinoase mai mici şi lipite de cele moi dela 

 anala şi ventrale (ceeace se găseşte foarte des şi la L. sandra) şi prin 

 numărul mai mic de radii moi dela a 2-a dorsală (care de asemenea prin 

 excepţie ar putea varia). Coloarea închisă a corpului nu poate fi nici de 

 cum un caracter distinctiv, deoarece e cunoscut că toţi peştii de apă 

 dulce, când stau mai mult timp în apa sărată a mării, capătă o coloare 

 cu totul închisă. Aşâ e d. ex. crapul, care în Dunăre e auriu şi în mare 

 negru, aşâ e morunul, care în Dunăre e alb cenuşiu, iar în mare negru 

 de tot şi tot aşâ e chiar cu tot şalăul ce se prinde în faţa gurilor Du- 

 nării, etc. 



După părerea mea deci existenţa acestei specii nu e încă definitiv sta- 

 bilită si rămâne ca cercetări ulterioare să ne arate adevărul. 



IV! onstruozi taţi. 

 Tab. I. Fig. 4, 5, 6, 7 şi 8. 



Ca o anexă la genul Lucioperca, cred important să amintesc oareşcari 

 monstruozităţi pe cari le-am găsit adeseori la ambele specii reprezentate 

 în apele noastre. In special de o importanţă mai mare ştiinţifică este că 

 am găsit până acuma vreo 5 exemplare prezentând monstruozitatea ce- 

 falică numită Cap de mops sau Cap de delfin. Asemenea monstruo- 

 zităţi se cunosc în literatură la diferite specii şi mai cu seamă la crap, 

 Gadus morrhua, păstrăvi, etc; ea nu a fost însă niciodată descrisă la şalău. 

 Pentru a o putea deosebi vom numi-o Şalăul bocs. (Lucioperca sandra 

 et Volgensis var. caput delphini). 



Această monstruozitate, după cum se vede în figurile 4 — 8 din Tabela I, 

 este produsă prin încovoierea oaselor frontale dela mijlocul lor şi tot odată 

 prin lăţirea lor. Osul ethmoidal, care de obiceiu are o poziţiune aproape 

 orizontală, este aice vertical. 



Curios modificată este falca superioară, osul intermaxilar fiind foarte 

 scurtat. Falca de jos rămâne normală şi de aceea ea este cu mult înain- 

 tea celei superioare. 



La un alt exemplar am găsit atât capul bocs cât şi un ochiu cu totul 

 acoperit cu oase necunoscânclu-se măcar locul unde a fost. Al doilea ochiu 

 este exophthalmic. (Tab. I. fig. 7 şi 8). 



