21 



lipiţi de radiile moi. Anala cu 2/11 — 12 radii; 2 dorsală 

 cu 16 — 17 radii moi. 



Sinonime şi citaţiuni: 



Perca labrax : Pallas. Zoographia Rosso-Asiat. III, p. 243 (1811) (nu 

 Perca labrax Linne, care este identică cu Labrax lupus Cuv.). 



Lucioperca marina: Cuvier & Valenciennes, 1. c, voi. II, p. 120. Gun- 

 ther, Catalogue, etc. p. 75. Kessler, Ausziige a. d. Berichte, etc. II, p. 2 

 (1860); acelaş: Aralo-Casp.-Pont.-Ichthyol. 1877, pag. 4, Tab. I, fig. 1 (cu 

 o figură foarte bună). Nordmann, 1. c, p. 365. Grimm, Fishing, etc. 1883. 

 Boulenger, Proced. Zool. Soc. London 1892, p. 411, p. XXV (cu o figură 

 foarte bună). Acelaş : Catalogue of the Fishes, etc. (1895), p. 53. 



(Nu L. marina Eichwald, Fauna Casp.-Caucasia). 



Stizostedion marinum : Einar Lonnberg, 1. c, p. 4 — 8 (da măsurile cor- 

 pului unui exemplar de 433 mm.). 



ID12— 13, 2D.1— 2/16— 17, P.14, V.l/5, A2/11— 12 C.17 L. lat 77— 



84- 



Această specie a fost descoperită mai întâiu de către Pallas pe lângă 

 coastele Mării Negre şi descrisă de el sub numele de Perca labrax, de- 

 oarece o presupunea a fi identică cu Lavraki (Labrax lupus), cu toate că 

 îl cunoşteau şi pescarii ruşi de pe coastele acestei mări, îi ziceau «Morskoi 

 sudac» (şalău de mare). Ea a fost în urmă descrisă ca o specie aparte de către 

 Cuvier, care fără s'o fi văzut, ci numai după descrierea lui Pallas, a numit-o 

 Lucioperca marina. In urmă Kessler a găsit 2 exemplare mici în mare 

 lângă Odessa şi ne-a dat o descriere mai detaliată. Mai târziu în 1877, 

 acest naturalist în lucrarea sa fundamentală asupra Ihtiologiei Base- 

 nului Aralo-Caspi-pontic (din nefericire scrisă în limba rusă) dă o des- 

 criere completă a acestei specii şi o foarte bună figură litografică. In 

 line, de curân 1 (în 1892) Boulenger procurându-şi dela Muzeul din Pe- 

 tersburg un exemplar din această specie rară, îl descrie şi figurează din 

 nou, iar Einar Lonnberg dă măsurile exacte ale unui exemplar găsit de 

 el în Marea Caspică. Prin aceste din urmă lucrări, s'ar părea că existenţa 

 acestei specii problematice ar fi definitiv stabilită. 



Deşi de mai bine de 12 ani am căutat mereu această specie, ba chiar 

 am pus pescari anume să tragă în mai multe rânduri cu năvoadele în 

 faţa gurilor Dunării, totuş nu am putut niciodată reuşi s'o găsesc. 



Dacă cu toate acestea i-am dat această scurtă descriere — după Bou- 

 lenger — în această lucrare asupra faunei României, o fac numai : 



1) fiindcă diferiţii autori ruşi ca: Kessler, Grimm, etc. dau exis- 

 tenţa ei ca probabilă şi în partea vestică a Mării Negre şi 2) fiindcă din 

 numeroasele anchete ce le-am făcut în această privinţă printre pescarii 

 noştri, am aflat că «foarte arare ori s'ar prinde în mare un şalău mai 

 negru ca coloare, cu botul mai subţire şi şui, pe care însă — îmi spune 

 un pescar — că nu 1-a văzut de vreo 18 ani». De sigur că aceste spuse 

 ale pescarilor nu ne dau dreptul să zicem că Lucioperca marina trăeşte 

 în apele noastre, dar oricum, ele fiindu-ne un indiciu, cred că fac un ser- 



